ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 953/1894/24

провадження № 22-ц/818/821/26

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2025 року, постановлене суддею Єфіменко Н.В.,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом про солідарне стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 44 566, 77 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова, відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 та, відповідно, є споживачами вказаних послуг. У зв`язку з неповною та несвоєчасною сплатою відповідачами отриманих послуг за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 утворилась заборгованість у розмірі 44 566, 77 грн.

Рішеннням Київського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2025 року позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду, задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду в розмірі 44 566 (сорок чотири тисячі п`ятсот шістдесят шість) грн. 77 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. з кожної.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що позовна заява КП «Харківські теплові мережі» та її додатки не містять в собі належним чином оформлених доказів права на підписання позовних заяв юрисконсультом КП «Харківські теплові мережі» Оксаною Вірютіною. Зазначає, що до матеріалів позовної заяви про стягнення заборгованості не було надано повноважень керівника групи по претензійно-позовній роботі Київської філії ОСОБА_4 на отримання довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідку про склад сім`ї). Наголошує, що станом на 01.03.2019 року ОСОБА_1 була єдиним власником житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею: 67,2 кв. м. Таким чином ОСОБА_2 вважає, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» чітко визначає осіб, які повинні сплачувати плату за житлово-комунальні послуги, а саме в цьому Законі чітко визначено, що вищевказану плату вносить власник квартири, а не особи, які в ній зареєстровані. Крім того слід зазначити те що Позивачем було попущено строк звернення до суду. Вказує, що як вбачається з листа КП «Харківські теплові мережі» від 10.04.2025 року за вих. № 07-13/2860 Позивач в грудні 2019 року зробив перерахунок за підігрів гарячої води з грудня 2016 року по листопад 2019 року. Таким чином заборгованість у сумі 24355,51 грн., яка була відображена у відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання як заборгованість, яка виникла у нібито грудні 2019 року, фактично є заборгованістю, яка виникла з листопада 2016 року. Вказує, що всупереч положенням частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України та того факту, що заборгованість у сумі 24355,51 грн. виникла, ще з грудня 2016 року Київський районний суд м. Харкова про постановленні оскаржуваного рішення не відмовив у позові в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 26.02.2024.

ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_2 , що підтверджене свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 07.12.1998, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02.09.2011, витягом про державну реєстрацію прав №32231622 від 29.11.2011, договором про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності від 23.10.2012, витягом про державну реєстрацію прав №36047165 від 30.10.2012, договором купівлі-продажу від 30.10.2012, витягом з Державного реєстру правочинів №12049549 від 30.10.2012, витягом про державну реєстрацію прав №36267894 від 15.11.2012.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Як вбачається з відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг за особовим рахунком № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 утворилась заборгованість в сумі 44 566, 77 грн. за період з 01.12.2019 по 31.01.2022.

Згідно з вимогами ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язан оплатити надані послуги.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Судова колегія зазначає, що оскільки вказана квартира відповідачів була підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період надавались, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі до позивача не зверталась, факт отримання вказаних послуг не спростовано, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата за послуги теплопостачання та за послуги централізованого гарячого водопостачання.

Доводи відповідачки про те, що станом на 01.03.2019 року ОСОБА_1 була єдиним власником житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а отже вона повинна сплачувати за комуанльні послуги, а не особи, які в ній зареєстровані, колегія суддів зазначає, що оскільки відповідачі зареєстрвоані у квартирі АДРЕСА_2 та мають право на користування даним житловим приміщенням, є учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг, тому не звільняє їх від обов`язку оплачувати житло-комунальні послуги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 26.11.2012 року, а відтак у спірний період є споживачем послуг з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води за даною адресою.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Крім того, відповідачі з приводу відсутності таких послуг до позивача не зверталась, факт отримання вказаних послуг не спростовано, за спожиті послуги нарахована плата, однак відповідачі оплату за такі послуги не здійснювали.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Враховуючи, що КП Харківські теплові мережі надавало за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та водопостачання, такі послуги були прийняті, від їх отримання споживач не відмовлялась, тому підстав для несплати за отриманні послуги, не вбачається.

Між тим, колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач в грудні 2019 року зробив перерахунок за підігрів гарячої води з грудня 2016 року по листопад 2019 року, отже заборгованість у сумі 24355,51 грн., яка виникла у нібито грудні 2019 року, фактично є заборгованістю, яка виникла з листопада 2016 року.

Згідно листа КП «Харківські теплові мережі» від 10.04.2025 року за вих. № 07-13/2860 нарахування за послугу з постачання води по особовому рахунку відповідача з 21.01.2016 року здійснюється згідно з показаннями квартирного лічильника гарічої води, які надаються на підприємство споживачами.

В КП «ХТМ» показання приладу обліку за адресою відповідача споживачами фактично не передавались, показанням вносились в базу даних підприємства лише за актами опломбування-розпломбування під час повірки.

У грудні 2019 року нарахування за послугу з постачання гарячої води у період з грудня 2016 року по листопад 2019 року, які раніше були виконані за нормами споживнання були зняті і виконані згідно з показаннями приладу води, а саме нараховано 305,08 м3. Отже, нарахування за послугу з постачання гарячої води у грудні 2019 року склали 24937,71 грн.

Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання ОСОБА_1 була нарахована заборгованість у період з грудня 2019 року по січень 2022 року, яка становить 44566,77 грн.

При цьому, на початок періоду (грудень 2019 року) заборгованість вже становила 26063,66 грн. (а.с. 3).

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обсягу спожитого тепла та методики, за якою було здійснено нарахування у грудні 2019 року у розмірі 26063,66 грн., що унеможливлює здійснити перевірку наданого розрахунку заборгованості.

Вказане свідчить про необгрунтоване нарахування ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 26063,66 грн. за грудень 2019 року.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, та дійшов до необґрунтованого висновку про стягнення заборгованість за опалення та гарячу воду у розмірі 26063,66 грн. В цій частині позов не доведений і тому у його задоволенні необхідно відмовити.

За таких обставин, оклгеія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 року у розмірі 18503,11 грн. (44566,77-26063,66).

Стосовно доводів апелянта щодо повноважень представника позивача, колегія суддів зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2024 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява КП «Харківські теплові мережі», яка підписана представником О. Вірютіна.

На підтвердження своїх повноважень на звернення до суду О. Вірютіна. долучила копію довіреності № 01-40/9460/107 від 04.09.2023 року, яка завірена нею же (а.с.4 зворот). У довіреності зазначено, що КП «Харківські теплові мережі», в особі генерального директора Скопенка В.В., доручає провідного юрисконсульта Київської філії Комунального підприємства «Харківська теплові мережі» Вірютіну О.В. представляти інтереси підприємства в системі судів загальної юрисдикції, для чого йому надаються усі права, передбачені законодавством для сторін та учасників у цивільному процесі, в тому числі право підпису позовної заяви.

Згідно ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.

Юридична особа може брати участь у справі, зокрема через свого представника (ч. 3 ст. 58 ЦПК України).

Повноваження представника юридичної особи має бути підтверджене довіреністю, яка оформлюється в відповідності до вимог закону (ст. 62 ЦПК України).

За змістом ст. 62 ЦПК України копія довіреності представника юридичної особи може бути завірена як судом, так і самим представником, якщо таке право передбачене довіреністю.

Як слідує зі змісту довіреності, представник КП «Харківські теплові мережі» Вірютіна О.В. уповноважена засвідчувати копії документів.

Частинами 1, 3 статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина 4 статті 58 ЦПК України).

Відповідно до пункту 18 частини 1 розділу XII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII.

02 червня 2016 року за № 1401-VIII Верховною Радою України було прийнято зміни до Конституції України, відповідно до яких розділ XV «Перехідні положення» Основного Закону України було доповнено пунктом 11, який передбачає, що представництво відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції з 01 січня 2019 року (абзац перший пункту 11). Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року (абзац другий пункту 11).

Пунктом 11 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України врегульовані питання представництва. Про «самопредставництво» в Конституції України не йдеться, воно передбачене лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.

Отже, процесуальне законодавство розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво».

Самопредставництво юридичної особи це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (провадження № 14-105цс21) зазначено, що «з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинстві можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень».

При цьому, колегія суддів зазначає, що як вбачається із статуту КП «ХТМ» (нова редакція), затвердженого 10 листопада 2023 року заступником директора Департаменту- начальником Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради О. Кравченко, погодженого директором Департаменту з питань забезпечення життєдіяльності міста Харківської міської ради І.С. Кузнєцовим, який розміщений на офіційному сайті КП «ХТМ» https://hts.kharkov.ua/ustav.php, https://hts.kharkov.ua/docs/ustav_2023_11.pdf, що КП «ХТМ» має статус юридичної особи відповідно до чинного законодавства України, має самостійний баланс, власні основні та оборотні кошти, рахунки в установах банків, круглу печатку та кутовий штампи зі своїм найменуванням, інші реквізити.

Пунктом 5.2 Розділу 5 «Права та обов`язки підприємства. Самопредставництво.» передбачено, що підприємство забезпечує участь у судових справах через працівників юридичної служби, юрисконсультів районних філій, в порядку самопредставництва, при розгляді судами справ за участю Підприємства.

Згідно пункту 5.2.4 Статуту, представництво працівниками юридичної служби та юрисконсультами районних філій в судах може здійснюватися на підставі довіреності.

У пункті 5.2.5 Статуту передбачено, що працівники юридичної служби та юрисконсульти районних філій беруть участь у судових справах, від імені Підприємства з усіх питань, які стосуються його діяльності.

Отже відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи КП «ХТМ» на засадах самопредставницва (крім керівника) передбачені Статутом КП «ХТМ» за листопад 2023 року. Цей Статут є офіційним та достатнім підтвердженням наявності у провідного юрисконсульта Київської філії Комунального підприємства «Харківська теплові мережі» Вірютіної О.В. повноважень діяти в порядку самопредставництва від юридичної особи КП «ХТМ».

Суд звертає увагу на приписи ч. 3 ст. 58 ЦПК України, за змістом яких юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до п.5.2, 5.2.4, 5.2.5 Розділу 5 Статуту КП «ХТМ» провідний юрисконсульт Київської філії Комунального підприємства «Харківська теплові мережі» Вірютіна О.В. діє від імені підприємства в межах, встановлених чинним законодавством та Статутом КП «ХТМ».

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції не приймає вищезазначені доводи апелянта, оскільки звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою від імені КП «ХТМ», Вірютіна О.В. була наділена повноваженнями на самопредставництво інтересів позивача на підставі Статуту та довіреності, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 9901/39/20 (провадження № 11-137заі20), в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №303/4297/20 (провадження № 14-105цс21), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 149/184/21 (провадження № 61-1657св23) щодо самопредставництва юридичної особи.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо відсутності повноважень на отримання довідки про зареєстрованих осіб у жилому приміщенні.

Так ч. 2 ст. 32 Конституції України встановлює, що не допускається вбирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах раціональної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів використання позивачем персональних даних не з метою здійснення повноважень щодо надання відповідних комунальних послуг, порушення його прав або втручання в особисте життя.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що зазначена позивачем інформація про відповідачів не порушує громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб, у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя, встановлене частиною ч.1 ст.32 Основного Закону України, персональні дані використовувались позивачем відповідно до наданих їм повноважень та у спосіб, визначений законом.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивачем було попущено строк звернення до суду, колегія суддів зазначає.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України).

Представником ОСОБА_2 була подана заява до суду першої інстанції про застосування строку позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19» (далі Закон № 540-ІХ), який набрав чинності 02 квітня 2020 року продовжено позовну давність на період карантину.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрнутованого висновку, що строк позовної давності за виомгами про стягнення заборгованостті за період з грудня 2019 по січень 2022 року позивачем не пропущений.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за опалення та гарячу воду у розмірі 18503,11 грн., в іншій частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання апеляційний суд вважає позов необґрунтованим та недоведеним, і тому відмовляє у цій частині у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції позов КП «ХТМ» визнаний обґрунтованим на 41,5 %.

При подачі позовної заяви КП «ХТМ» сплатило 3028 грн судового збору, тому з відповідачів на користь КП «ХТМ» належить стягнути 1256,62 грн судового збору за подачу позовної заяви по 628,31 грн. з кожної.

При подачі апеляційної скарги відповідач ОСОБА_2 сплатила 3633,60 грн., отже, з КП «ХТМ» належить стягнути на користь відповідача ОСОБА_2 2125,65 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.374, ст.ст.376,381-384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2025 року змінити в частині суми стягнення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.12.2019 року по 31.01.2022 року в розмірі 18503,11 грн.

Перерозподілити судові витрати.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1256,62 грн судового збору за подачу позовної заяви по 628,31 грн. з кожної.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2125,65 грн судового збору за подачу апеляційної скраги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В Маміна