Дата документу 24.02.2026Справа № 542/1745/21
Провадження № 2/554/494/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

представник відповідачів Офісу Генерального прокурора та Полтавської обласної прокуратури: Марченко О.А.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури, Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури, Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури, Кобеляцького відділення поліції № 2 Полтавського районного управління поліції, Новосанжарського РВ ГУНП в Полтавській області, Автозаводського районного відділу поліції м. Кременчука, прокуратури Новосанжарського району, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання незаконними дій та бездіяльності працівників прокуратури і поліції, міліції, що виразилась у створенні тяганини при проведенні слідства та дослідної перевірки, приховуванні особливо тяжкого злочину проти дитини, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2024 року згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справи до провадження судді Чуванової А.М. надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Офісу Генеральної прокуратури України, Полтавської обласної прокуратури, Кобеляцького відділення Решетилівської прокуратури, Прокуратури Козельщинського району, Кобеляцького відділення поліції № 2 Полтавського районного управління поліції, Новосанжарського відділення поліції, Автозаводського районного відділу поліції м. Кременчука, Прокуратури Новосанжарського району, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ Українипро визнання незаконними дій та бездіяльності працівників прокуратури і поліції, міліції, що виразилась у створенні тяганини при проведенні слідства та дослідної перевірки, приховуванні особливо тяжкого злочину проти дитини, відшкодування моральної шкоди, в якій позивачі просять постановити судове рішення, яким визнати незаконними і протиправними дії та бездіяльність відповідачів - прокурорів, поліції, міліції, що виразилася у неякісному проведенні дослідчої перевірки, слідства, у створенні тяганини, приховуванні злочину по заяві ОСОБА_1 про злочин від 04 вересня 2003 року по факту каліцтва ОСОБА_2 24 серпня 2003 року в Кобеляцькій лікарні; стягнути солідарно через головну Казначейську службу України з відповідачів кошти в сумі 40 мільйонів гривень за завдану відповідачами моральну шкоду, а саме: ОСОБА_1 - 10 мільйонів гривень, ОСОБА_3 - 10 мільйонів гривень, ОСОБА_2 - 10 мільйонів гривень, ОСОБА_4 - 10 мільйонів гривень.

26 серпня 2024 року ухвалою суду справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

11 лютого 2025 року ухвалою суду замінено назву відповідачів у справі, а саме: Офіс Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора; прокуратура Полтавської області на Полтавську обласну прокуратуру; Кобеляцьке відділення Решетилівської прокуратури на Кобеляцький відділ Решетилівської окружної прокуратури; прокуратура Козельщинського району на Козельщинський відділ Глобинської окружної прокуратури; Новосанжарське відділення поліції на Новосанжарський РВ ГУНП в Полтавській області.

Ухвалою суду від 21 травня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

До суду 26 серпня 2025 року надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення у справі судової психологічної експертизи для визначення розміру моральних страждань, в грошовому еквіваленті, завданих йому відповідачами. Просить надати відповіді на такі питання: чи є дана ситуація, а саме проведення слідства та дослідчої перевірки психотравмуючою для ОСОБА_1 та чи могла поведінка відповідачів привести до захворювань ОСОБА_1 на гіпертонію та порушення зору; на яку суму завдано ОСОБА_1 в гривнях моральної шкоди відповідачами. Крім того, прохає звільнити його від сплати за експертизу, бо він не має доходів.

В судовому засіданні 25 вересня 2025 року позивач наполягав на призначенні у справі зазначеної експертизи, але вказав на те, що він не буде оплачувати експертизу, бо не має для цього коштів.

Позивач (представник позивачів) ОСОБА_1 , позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання 24 лютого 2026 року на 13 год.00 хв. не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. Від позивача (представника позивачів) ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи на інший день, у зв`язку з хворобою, в якій зазначив, що йому рекомендований ліжковий режим і душевний спокій.

Представники відповідачів Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури, Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури, Кобеляцького відділення поліції № 2 Полтавського районного управління поліції, Новосанжарського РВ ГУНП в Полтавській області, Автозаводського районного відділу поліції м. Кременчука, прокуратури Новосанжарського району, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України до суду не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

На вирішення учасників процесу поставлено питання про можливість розгляду справи у відсутність осіб, які не з`явилися до суду.

Представник відповідачів Офісу Генерального прокурора та Полтавської обласної прокуратури Марченко О.А. в судовому засіданні просила продовжити розгляд справи у відсутність позивачів, які вже неодноразово поспіль не з`являються до суду, та представників відповідачів.

Заслухавши думку представника відповідачів, суд вважає можливим, у відповідності до положень ст.223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність сторони позивачів, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до п.1, 2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Слід зазначити, що судом загалом було призначено в підготовчому провадженні 11 (одинадцять) судових засідань, а саме: 20 вересня 2024 року о 13.00 год., 15 жовтня 2024 року о 13.00 год., 14 листопада 2024 року о 13.00 год., 09 грудня 2024 року о 13.00 год., 15 січня 2025 року о 13.00 год.,11 лютого 2025 року о 10.00 год., 04 березня 2025 року о 13.00 год., 19 березня 2025 року о 10.00 год., 31 березня 2025 року о 13.00 год., 23 квітня 2025 року о 13.00 год., 21 травня 2025 року о 13.00 год.

Судом неодноразово відкладались підготовчі засідання, у зв`язку з неявкою до суду позивачів (загалом 5 (п`ять) разів).

Після закриття підготовчого провадження судом загалом було призначено до розгляду справи по суті 11 (одинадцять) судових засідань, а саме: 19 червня 2025 року о 13.00 год., 10 липня 2025 року о 13.00 год., 26 серпня 2025 року о 13.00 год., 25 вересня 2025 року о 13.00 год.,10 жовтня 2025 року о 13.00 год., 12 листопада 2025 року о 13.00 год., 27 листопада 2025 року о 14.00 год., 08 грудня 2025 року о 14.00 год., 13 січня 2026 року о 13.00 год., 28 січня 2026 року о 13.20 год., 24 лютого 2026 року о 13.00 год.

Судом неодноразово відкладались судові засідання при розгляді справи по суті, у зв`язку з неявкою до суду позивачів (загалом 8 (вісім) разів).

Позивач (представник позивачів) Андрейко О.Т., позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до суду повторно (поспіль) не з`явилися: 27 листопада 2025 року о 14.00 год., 08 грудня 2025 року о 14.00 год., 13 січня 2026 року о 13.00 год., 28 січня 2026 року о 13.20 год., 24 лютого 2026 року о 13.00 год.

Таким чином, враховуючи вищевказані положення ст.223 ЦПК України, те що сторона позивачів повторно (вп`яте, поспіль) не з`явилася до суду, про розгляд справи позивачі та їх представник повідомлені належним чином, в матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач ОСОБА_1 не підтримує своє клопотання про призначення судової психологічної експертизи, суд прийшов до висновку про розгляд клопотання у відсутність сторони позивачів.

Також, суд вважає можливим, у відповідності до положень ст.ст.211,223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність представників відповідачів.

На вирішення учасників процесу поставлено клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової психологічної експертизи.

Представник відповідачів Офісу Генерального прокурора та Полтавської обласної прокуратури - Марченко О.А. в судовому засіданні вважала за необхідне відмовити в задоволенні клопотання, оскільки позивач не бажає оплачувати експертизу.

Заслухавши думку представника відповідачів Офісу Генерального прокурора та Полтавської обласної прокуратури - Марченко О.А., вивчивши матеріали клоптання, суд приходить до наступного.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Докази як будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи , у відповідності до ч.2 ст. 76 ЦПК України, встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

За загальним правилом експертиза призначається, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, при цьому особа, яка заявляє клопотання про призначення експертизи, повинна обґрунтувати та довести необхідність її призначення.

Згідно з п. 6 р. VІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5, психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки.

Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей.

Разом з тим, судова експертиза повинна призначатись лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування.

Так, призначення заявленої позивачем судової експертизи за правилами ст. 105 ЦПК України не є обов`язковим, не стосується обставин, що заявлені позивачами як підстави позову, на вирішення фактично поставлені питання, які не обґрунтовані викладенням певних фактів, тому виходять за межі предмету спору, яким є згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності та підлягають обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; тому суд вважає заявлене клопотання про судову експертизу безпідставним.

Суд при розгляді такої категорії справ, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діяннями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов`язок доказування і подання доказів розподіляється між сторонами за принципом: та з них, що посилається на юридичні факти, які обґрунтовують ці вимоги чи заперечення або інші обставини, які мають значення для вирішення справи, зобов`язана їх доказати шляхом подання суду відповідних доказів.

Експертиза встановлення факту заподіяння моральних страждань (моральної шкоди) та розміру їх можливої компенсації проводиться, зазвичай, за фактами протиправних дій. Тобто, призначати судово-психологічну експертизу потрібно по встановленим та доведеним фактам порушення прав позивача.

У відповідності до Науково-методичних рекомендацій з питань призначення судових експертиз та експертних досліджень, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 до компетенції атестованого судового експерта психолога відноситься питання визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані особі страждання (моральну шкоду), якщо такі страждання будуть встановлені.

Також на даний час в Україні Міністерством юстиції України в Реєстрі методик проведення судових експертиз атестована та зареєстрована Методика психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди (реєстраційний код 14.01.75, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 18.01.2019 року).

Проте, існуючі методичні рекомендації не встановлюють єдиних критеріїв визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому це питання залежить від суб`єктивної думки суду, про що прямо зазначено у ч. 3 ст. 23 ЦК України, а саме - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі шляхом порушення права учасника справи (наявність моральної шкоди). При цьому має бути встановлена протиправність діяння заподіювача шкоди (наявність вини останнього в заподіянні моральних страждань (моральної шкоди); наявність причинного зв`язку між моральними стражданнями і протиправним діянням заподіювача шкоди (наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою).

Таким чином, важливим питанням, яке відноситься до предмета доказування у справі про відшкодування моральної шкоди і на яке не можна відповісти при експертному психологічному дослідженні - чи знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку фізичні чи моральні страждання позивача з діяннями відповідача.

Замість цього позивачем ставиться питання щодо можливого розміру грошової компенсації за завдані особі страждання (моральну шкоду), яке, на думку суду, разом з визначенням вини заподіювача шкоди належить до виключної компетенції суду.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Однак, виходячи із предмету спору, та враховуючи, що стягнення моральної шкоди є похідним від встановлення факту протиправних дій, який має бути встановлений в першу чергу, суд не вбачає обґрунтованих підстав для призначення судово-психологічної експертизи.

Більше того, суд наголошує на тому, що витрати на експертизу в цивільному процесі оплачує сторона, яка ініціювала її призначення, або порівну обидві сторони, якщо клопотання спільне.

У даному випадку позивач ОСОБА_1 , наполягаючи на проведенні експертизи, заявив про те, що він не буде оплачувати таку експертизу.

Отже, вже очевидно, що заявник ОСОБА_1 не оплатить проведення експертного дослідження.

Суд має право відмовити у призначенні експертизи, якщо заявник не забезпечує її оплату, оскільки згідно з процесуальними кодексами України, витрати на експертизу покладаються на сторону, яка просить про її проведення.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши необхідні для вирішення клопотання матеріали справи, суд вважає, що призначення експертизи, про яку просить позивач ОСОБА_1 у заявленому клопотанні, є недоцільним, а тому в задоволенні клопотання позивача слід відмовити.

Згідно усталеної судової практики Верховного Суду, зазначеної зокрема у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 466/10464/16-ц; та від 29 серпня 2019 року у справі №610/2972/17, визначено, що ухвали суду першої інстанції про відмову у призначенні експертизи не можуть бути оскаржені окремо від рішення суду.

Так, відповідно до ч.2 ст. 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

У частині першій статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.

У вказаному переліку є ухвала суду першої інстанції про призначення експертизи.

Водночас ухвала про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи у цьому переліку відсутня.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду, яким спір має бути вирішений по суті.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 103, 104, 252, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення у справі судової психологічної експертизи залишити без задоволення.

Ухвала про відмову у призначенні експертизи окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 27 лютого 2026 року.

Суддя А.М.Чуванова