Провадження № 2/161/213/26
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого - судді Смоковича М.В., при секретарі судового засідання Хилько О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

02.09.2025 року позивач, ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.08.2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 161394813 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого кредитодавець надав позичальникові кредит на суму 10900 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.

Право вимоги за цим кредитним договором перейшло спочатку до ТОВ «Таліон Плюс» (на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року з додатковими угодами до нього), потім - до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (на підставі договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024 року), а потім - до ТОВ «Юніт Капітал» (на підставі договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року).

Заборгованість відповідача за кредитним договором № 161394813 від 25.08.2023 року, становить 51286 грн. 68 коп. з них: 10900 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 40386 грн. 68 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом.

Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на нього судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2025 року витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки 5168-74ХХ-ХХХХ-1051 ОСОБА_1 , підтвердження факту зарахування коштів у період з 25.05.2023 року по 30.08.2023 року на дану платіжну картку у сумі 10900,00 грн., про рух коштів по даному картковому рахунку, тощо.

15.01.2026 року відповідач, ОСОБА_1 , через свого представника, ОСОБА_2 , подала до суду відзив на позовну заяву. Свої заперечення обґрунтувала тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, так як позивачем відсотки за користування кредитом нараховувалися після закінчення строку кредитування. Вказує, що позивачем не доведено факт отримання кредитних коштів відповідачем. Також зазначає, що умови кредитування порушують принципи справедливості та добросовісності, у зв`язку з надмірними відсотками за користування кредитом. Крім цього зазначає, що позивач не набув права вимоги за кредитним договором № 161394813 від 25.08.2023 року, так як договір факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений 28.11.2018 року, тобто до укладення спірного кредитного договору, тоді як відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Крім цього вказує, що зазначена стороною позивача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

15.01.2026 року відповідач, ОСОБА_1 , через свого представника, ОСОБА_2 , подала до суду додаткові пояснення, відповідно до яких зазначає, що у розрахунку заборгованості, який здійснений ТОВ «Таліон Плюс» за період з 07.11.2023 року по 19.12.2024 року нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 2,98% за кожний день, що суперечить нормам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

19.01.2026 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що позивачем надано беззаперечні докази, як укладення кредитного договору з відповідачем, який був укладений в електронній формі, так і отримання останнім кредитних коштів у сумі, яка зазначені в даному договорі. Вказує, що всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов кредитного договору. Також зазначає, що до позивача, відповідно до укладених договорів факторингу та додаткових угод до них, перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 161394813 від 25.08.2023 року, про що надано відповідні докази. Також зазначає, що до позовної заяви додані беззаперечні докази, які підтверджують понесення витрат на правничу допомогу. Враховуючи викладене, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

19.01.2026 року відповідач, ОСОБА_1 , через свого представника, ОСОБА_2 , подала до суду заперечення на відповідь на відзив, які за своїм змістом є ідентичними з запереченнями, які викладені останньою у своєму відзиві на позовну заяву.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, здійснювався судом за відсутності учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 25.08.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 161394813 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого кредитодавець надав позичальникові кредит на суму 10900 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.

Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора CJHF.

Відповідно до умови договору кредитної лінії № 161394813 від 25.08.2023 року:

- кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 10900 грн 00 коп. (десять тисяч дев`ятсот грн. нуль коп.) (п. 2.1. договору)

- сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника (п. 2.2. договору);

- кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 10900 грн 00 коп. (десять тисяч дев`ятсот грн. нуль коп.) 25.08.2023 (що є датою надання Кредиту). (п. 2.3. договору);

- другий та решта траншів з договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором (п. 2.4. договору);

- загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії договору (п. 2.5. договору);

- рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 24.09.2023, а саме протягом 30 (тридцяти) днів від дати отримання першого траншу позичальником (п. 7.1. договору);

- в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору. (п. 7.2. договору);

- кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 24.09.2028 року (п. 7.3. договору);

- протягом дисконтного періоду кредитування зобов`язання позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом визначають наступним чином: за період від дати видачі кредиту до 24.09.2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 193,45 (сто дев`яносто три цілих сорок п`ять сотих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,53 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним; у разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 24.09.2023 року проценти нараховуються за ставкою 766,50 (сімсот шістдесят шість цілих п`ять десятих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,10 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 8.3. договору);

- після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (п. 8.4. договору).

Крім цього, 25.08.2023 року відповідач, ОСОБА_1 , з використанням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 2826, підписала паспорт споживчого кредиту до договору № 161394813 від 25.08.2023 року, в яким, окрім іншого, було узгоджено строк кредитування 1857 днів (дисконтний період 30 днів, з можливістю пролонгації).

25.08.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти в сумі 10900,00 грн. на її банківську карту № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням від 25.08.2023 року, а також інформацією, яка надана АТ КБ «ПриватБанк», на виконання ухвали суду від 24.11.2025 року.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до умов якого, з урахуванням додаткових угод № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31.12.2021 року, № 31 від 31.12.2022 року, № 32 від 31.12.2023 року, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право майнової вимоги за договором кредитної лінії № 161394813 від 25.08.2023 року до ОСОБА_1 (реєстр прав вимоги № 257 від 07.11.2023 року, акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2023 року зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги № 257 від 07.11.2023 року за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно реєстру прав вимоги № 257 від 07.11.2023 року).

19.12.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 19/1224-01, у відповідності до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право майнової вимоги за договором кредитної лінії № 161394813 від 25.08.2023 року до ОСОБА_1 (реєстр прав вимоги № 2 від 19.12.2024 року, платіжна інструкція № 341 від 27.12.2024 року, платіжна інструкція № 376 від 20.01.2025 року, платіжна інструкція № 377 від 20.01.2025 року).

04.06.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, у відповідності до умов якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право майнової вимоги за договором кредитної лінії № 161394813 від 25.08.2023 року до ОСОБА_1 (реєстр боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року, акт прийому-передачі реєстру боржників від 04.06.2025 року, платіжна інструкція № 467 від 10.06.2025 року, платіжна інструкція № 468 від 10.06.2025 року, платіжна інструкція № 469 від 11.06.2025 року, платіжна інструкція № 470 від 11.06.2025 року, платіжна інструкція № 478 від 19.06.2025 року, платіжна інструкція № 479 від 19.06.2025 року, платіжна інструкція № 483 від 25.06.2025 року).

Таким чином, ТОВ «Юніт Капітал» наділено правом вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 161394813 від 25.08.2023 року.

З наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором № 161394813 від 25.08.2023 року вбачається, що, за підрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором № 161394813 від 25.08.2023 року, становить 51286 грн. 68 коп., з них: 10900 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 40386 грн. 68 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Однак, суд не може, в повній мірі, погодитись з таким розрахунком заборгованості, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 2ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»(в редакції чинній на дату укладення кредитного договору) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування (ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування»).

Аналогічні за змістом норми містяться і в чинній редакції Закону України «Про споживче кредитування».

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнена Законом № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року частиною 5, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що дія пункту 5розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Кредитний договір укладено 25.08.2023 року, вищевказаний закон набрав чинності 24.12.2023 року, суд враховує, що позивач є професійним учасником ринку фінансових послуг, знає та керується діючим законодавством в сфері послуг, які ним надаються, не повинен ставити позичальника, який є слабшою стороною у цих правовідносинах, у завідомо негативне становище.

З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24.12.2023, відсотки з 25.12.2023 по 22.04.2024 (120 днів перехідного періоду) мають нараховуватись в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5%, з 23.04.2024 по 20.08.2024 (наступні 120 днів перехідного періоду) в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5%, а з 21.08.2024 в розмірі процентної ставки не більше 1%.

Відтак, нараховані та заявлені до стягнення позивачем, ТОВ «Юніт Капітал», проценти за користування кредитом підлягають зменшенню за період з 25.12.2023 року по 21.01.2024 року і загальний розмір заборгованості, має становити 49821,72 грн., з яких 10900,00 грн. - основна заборгованість, 38921,72 грн. - заборгованість за відсотками, згідно наступного розрахунку: 31291,72 грн. (за період з 25.08.2023 по 24.12.2023); 10900,00 грн. х 28 днів (за період з 25.12.2023 по 21.01.2024) х 2,5% = 7630,00 грн.

На підставі викладеного, стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає 49821,72 грн., з яких 10900,00 грн. - основна заборгованість, 38921,72 грн. заборгованість за відсотками.

Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подала.

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за договором позики не повернула.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі встановлених судом обставин слідує, що відповідач дійсно порушила свої зобов`язання за кредитним договором, а саме не повернула кредит повністю у строк, встановлений договором кредитної лінії № 161394813 від 25.08.2023 року, відсотки, які нараховані позивачем, нараховувалися в межах узгодженого сторонами строку кредитування, у зв`язку з чим у неї існує заборгованість у розмірі 49821,72 грн., з яких 10900,00 грн. - основна заборгованість, 38921,72 грн. - заборгованість за відсотками, яку і слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2353,21 грн. (49821,72:51286,68*2422,40).

Крім цього, позивачем були заявлені витрати на професійну правничу допомогу.

Так, позивач заявив до стягнення 7000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 року, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-1 від 05.06.2025 року, додаткову угоду № 0 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги) № 05/06/25-01 від 25.06.2025 року від 01.10.2025 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреність від 05.06.2025 року.

Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи заперечення, які надані з даного питання стороною відповідача, суд дійшов таких висновків.

В частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

У постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, в тому числі ціну позову, суд дійшов переконання, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру в справі, яка є нескладною, а навпаки - типовою справою, що виникає у відносинах стягнення кредитної заборгованості. Обсяг наданих адвокатом послуг не є великим. В зв`язку з таким суд вважає, що справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок відповідача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2914,31 грн. (49821,72:51286,68*3000,00).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 280 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» суму заборгованості за договором кредитної лінії № 161394813 від 25.08.2023 року у розмірі 49821 (сорок дев`ять тисяч вісімсот двадцять одну) грн. 72 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір у розмірі 2353 (дві тисячі триста п`ятдесят три) грн. 21 коп. та 2914 (дві тисячі дев`ятсот чотирнадцять) грн. 31 коп. витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», адреса місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, 4а, офіс 10, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 23 лютого 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області М.В.Смокович