Справа № 274/6108/25
Провадження №2/291/137/26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 лютого 2026 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Митюк О.В.,

за участю секретаря Кащук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження с-щі Ружин Житомирської області цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», представник позивача Ткаченко Юлія Олегівна

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики №73353933 від 21.01.2025 в розмірі 8 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначає, що 21.01.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 8 000 грн зі сплатою 0,125% в день та кінцевим строком повернення коштів до 09.02.2025. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит на умовах та в порядку, передбаченому договором. На підставі договору факторингу позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 8 000,00 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8 000,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 10.12.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

11.02.2026 на адресу суду АТ КБ «Приват Банк» направив витребувану інформацію.

У судові засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судові засідання не з`явився, 12.02.2026 на офіційну електронну адресу суду направив відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги просив задовольнити частково, стягнути заборгованість за тілом кредиту, нарахуванням відсотків, пені, штрафних санкцій не визнає. Просив врахувати статус військовослужбовця при вирішенні спору. Просив розгляд справи проводити у його відсутність на підстав наявних у справі матеріалів. До відзиву додав копії аркушів військового квитка.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.01.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір надання коштів у кредит №73353933, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 8 000 грн. зі сплатою процентної ставки 0,125% в день, строк договору 20 днів. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 58800 (а.с. 10 зворот-17).

Згідно із п. 2.1 договору позики, кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «кредит»), на погоджений умовами договору строк (надалі «строк кредиту»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту.

Відповідно до довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» шляхом направлення 21.01.2025 на його електронну пошту одноразового ідентифікатора 58800 (а.с. 18 зворот).

Згідно з листом АТ ТАСКОМБАНК» про підтвердження платежу ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснено переказ грошових коштів на рахунок одержувача: дата операції 21.01.2025, картка отримувача НОМЕР_1 , сума зарахування 8 000,00 грн, код 1а497b-9784-83dd22d32269, код авторизації 742182 та листом від №10/07/25-34 від 10.07.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 19).

26.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до боржників за вказаним кредитними договорами у відповідності до реєстру боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 .

З реєстру прав вимог №27/06/25 від 27.06.2025 вбачається, що ОСОБА_1 вказаний у списку боржників за договором №463 за яким загальна сума заборгованості становить 8 000,00 грн, з яких: заборгованість за сумою виданого кредиту 8 000, 00 грн (а.с. 37).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №73353933 від 21.01.2025 ТОВ «Фінпром Маркет» нарахувало ОСОБА_1 заборгованість за період з 26.06.2025 по 26.08.2025 у розмірі 8 000,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою 8 000,00 грн, (а.с.7 ).

Отже, суд вважає підтвердженим факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем грошових коштів.

Зі змісту ст. 626, 638 ЦК України, слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Так, згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст.612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 1049,1054 ЦК України, передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (правонаступник ТОВ «Фінпром маркет») покладені на нього зобов`язання за договором про надання коштів в кредит №73353933 виконало в повному обсязі, надавши відповідачу 21.01.2025 грошові кошти в сумі 8 000 грн.

Також долученими до позову доказами доведено, що ТОВ «Фінпром маркет» є новим кредитором замість ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (за договором позики №73353933 (з комісією за надання кредиту) від 21.01.2025.

У листі АТ КБ «ПриватБанк» від 11.02.2026 вказано, що на ім`я ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) було емітовано платіжну картку НОМЕР_3 ; 21.01.2025 на вказану картку було здійснено зарахування у розмірі 8 000,00 грн. До листа долучено виписку про рух коштів по картці за період з 21.01.2025-24.01.2025.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Фінпром маркет»» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 73353933 від 21.01.2025 в сумі 8000,00 грн., підлягає задоволенню.

Щодо посилань відповідача на звільнення військовослужбовців від необхідності сплати штрафних санкцій та відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, відсотки за користування позикою, штрафи та пеня не були нараховані відповідачу

Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

У постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Представник позивача заявив до стягнення 3 500,00 витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правової допомоги №01-11/2024 від 01.11.2024, заявку на надання юридичної допомоги №1581 від 01.09.2025, витяг з акту №16-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 11.07.2025 згідно з яким, позивачу надано правову допомогу на суму 3500,00 гривень.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, в тому числі ціну позову, суд дійшов переконання, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на підготовку лише одного процесуального документа - позовної заяви в справі, яка є нескладною, а навпаки - типовою справою для представника позивача, оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції. В зв`язку з таким суд вважає, що справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок відповідача 2 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем подано військовий квиток серія НОМЕР_4 , згідно з яким ОСОБА_1 призваний до лав Збройних Сил України 09.12.2023.

Однак, згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Водночас матеріали справи не містять документальних підтверджень для звільнення відповідача судового збору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при подачі позову до суду в сумі 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 223, 264, 265, 268, 272,288,289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», представник позивача Ткаченко Юлія Олегівна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованість за договором кредиту №73353933 від 21.01.2025 в розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп, з них: 8 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», місцезнаходження за адресою: 08205, м. Ірпінь, вул. Михайла Стельмаха, 9А оф. 204, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області О. В. Митюк