Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/304/26
Провадження № 2/382/657/26
У Х В А Л А

27 лютого 2026 року м. Яготин

Суддя Яготинського районного суду Київської області Нарольський М. М., перевіривши матеріали справи № 382/304/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області в особі Служби у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради, про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовної заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, в якій просить: відкрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження; встановити факт батьківства, а саме встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати встановлений судом факт батьківства таким, що має юридичне значення для реалізації особистих немайнових та майнових прав дитини, а також для здійснення заявником батьківських прав та обов?язків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, після отримання позовної заяви перевіряє її на дотримання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Перевіривши матеріали позовної заяви встановлено обставини, які вказують на те, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

В силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Разом із тим, в порушення зазначеної норми позивачем крім прізвища, ім`я та по батькові відповідача не зазнаначив жодних відомостей передбачених п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Також не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету всіх сторін.

Крім цього, судом здійснено запит до Яготинської міської ради про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 для перевірки зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача.

Відповідно до відповіді на запит про надання інформації, наданої Яготинською міською радою, відсутні відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , на території Яготинської ОТГ. Разом з тим, незазначення достовірної адреси реєстрації у встановленому законом порядку місця проживання або перебування відповідача суперечить ст. 175 ЦПК України та унеможливлює дотримання положень ЦПК України та не дає можливості визначити територіальну юрисдикцію (підсудність) Яготинському районному суду Київської області, а також в майбутньому належним чином повідомити відповідачку про призначені судові засідання у справі.

Крім цього, враховуючи викладене, неможливо взагалі ідентифікувати конкретну фізичну особу, до якої пред`явлено позов, оскільки зазначення лише її ПІП не надає можливості це зробити (ПІП може належати невідомій кількості осіб), проте у позовній заяві не вказані будь-які інші відомості про цю особу (що прямо передбачено п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, який встановлює вимоги саме з метою конкретної ідентифікацій особи, який пред`явлено позов), зокрема, щодо дати народження відповідача, що також унеможливлює здійснити запит щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 .

Згідно з п. 4 ч. 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту права або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні відповідно до положень статті 16 Цивільного Кодексу України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права;2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

Разом з тим, із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд "відкрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження; встановити факт батьківства, а саме встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати встановлений судом факт батьківства таким, що має юридичне значення для реалізації особистих немайнових та майнових прав дитини, а також для здійснення заявником батьківських прав та обов?язків".

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

Відповідно до положень ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Положеннями статті 130 СК України визначено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що встановлення факту батьківства в судовому порядку відрізняється від визнання батьківства за рішенням суду за наступними критеріями: відсутність спору щодо батьківства дитини; смерть батька дитини, факт батьківства якого підлягає встановленню або оголошення його померлим; порядком судового розгляду справи.

Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що в позовному провадженні до суду може бути подано позов про визнання батьківства, а не "встановлення факту батьківства", адже заява про встановлення факту батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, є різними способами захисту, які реалізуються в межах різних форм цивільного судочинства (у позовному або окремому провадженні відповідно). Між тим, з поданих до суду документів не вбачається, чи існує спір, або, що органом державної реєстрації актів цивільного стану відмовлено у справі у вчинені відповідного актового запису.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

В силу положень ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Процедура позовного провадження урегульована Розділом III ЦПК України, а окремого провадження - Розділом IV ЦПК України.

Позивачем подано саме позовну заяву, в якій учасниками визначені відповідач та третя особа, тобто він звернувся в порядку позовного провадження. Натомість у прохальній частині позивач просить "відкрити провадження у справі .... в порядку окремого провадження", що не узгоджується із положенням процесуального законодавства та суперечить п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

За вказаних обставин, позивачу слід визначитись зі змістом вимог поданої позовної заяви; або ж позивач просить суд визнати батьківство, в порядку статті 128 СК України, виклавши заявлені вимоги та зміст цих вимог у виправленій позовній заяві, або ж встановити факт батьківства, в порядку статті 130 СК України, подавши іншу відповідну заяву в порядку саме окремого провадження, визначившись із відповідними учасниками справи - заінтересованими особами.

Крім цього, наведене впливає і на розмір судового збору, який підлягає сплаті в порядку позовного/окремого провадження, адже згідно зі ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Тобто, ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви за кожну окрему вимогу немайнового характеру справляється окремо, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 2026 рік становить 1331,20 грн (за кожну вимогу немайнового характеру), а окремого провадження - 665,60 грн.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).

При цьому, надання позивачу строку для усунення недоліків необхідно розглядати не як перешкоджання доступу до правосуддя? а як дотримання чинного законодавства України, адже практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), від 30.05.2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України"(заява № 18389/03) зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним залишити заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків шляхом її приведення у відповідність до положень чинного законодавства, надання відповідних документів, доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі відповідно до характеру та кількості позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області в особі Служби у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради, про встановлення факту батьківства, залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків 10 днів з дня отримання цієї ухвали.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків шляхом направлення їй копії даної ухвали та роз`яснити, що у разі не виправлення недоліків до вказаного терміну позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Нарольський