Справа № 289/2356/25
Номер провадження 2/289/553/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Мельника О.В., з секретарем судових засідань Писаренко К.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Радомишльської міської ради Житомирського району Житомирської області (місце знаходження / місце проживання:вул. Соборний майдан, буд. 12, м. Радомишль, Житомирський р-н, Житомирська обл., 12201) про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом та просить визнати за нею після смерті батька право на земельну частку (пай).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_2 , у віці 42 років в с. Осички, Радомишльського району, Житомирської області.

Позивачка як єдина спадкоємиця за законом, спадщину в шестимісячний строк після смерті батька, прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: обробляла земельну ділянку, вирощувала сільськогосподарську продукцію на ній та збирала врожай, сплачувала відповідні платежі за землю, тощо.

До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті батька - ОСОБА_2 , входить право на земельну частку (пай) члена пКСП «ім. Несененка» с. Осички, Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, розміром 3,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 8437,00 гривень, що належав померлому згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай).

Однак, набути вищезазначене майно в порядку спадкування, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки вона, як єдина спадкоємиця за законом - не має можливості через те, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу. згідно ЗУ «Про нотаріат», є перешкодою для вчинення необхідної нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину.

Тому, вона просить суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності пКСП «ім. Несененка» с. Осички, Осичківської сільської ради, Радомишльського району Житомирської області розміром 3,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлому « ОСОБА_2 » згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай), виданий на його ім`я.

Ухвалою судді від 18.12.2025 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просить суд проводити розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

За змістом ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, частиною 1 ст. 1269, частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IVправо на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Уразі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Стаття 530 ЦК Української РСР передбачає, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Стаття 549 ЦК Української РСР визнає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , яке видане Виконкомом Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 17 липня 2000 року.

Також встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , що підтверджується виданим Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22.03.1980 року.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 25 вересня 1998 року вбачається, що 25.09.1998 року між « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_4 » було зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині надано прізвище ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 11 жовтня 2014 року вбачається, що 11 жовтня 2014 року між « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_8 » було зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині надано прізвище ОСОБА_9 .

З Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 1 від 21 травня 2021 року слідує, що 18 серпня 1979 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , про що було складено актовий запис №153. Після реєстрації шлюбу дружині надано прізвище ОСОБА_11 .

Згідно довідки Осичківського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирського району Житомирської області від 19.02.2026 за № 04-04/12/104, слідує, що ОСОБА_2 при жеребкуванні розпайованих земель, які рахувалися за ПКСП ім.. Несененка, с. Осички, Радомишльського району, Житомирської області, витяг номер поля №030204 площею 0,599436 га та №050057 площею 4,44796 га. ОСОБА_2 в уточнених списках, по розпаюванню земельних ділянок рахується під № 207, що відповідають праву на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності ПКСП ім.. Несененка, с. Осички, Осичківської сільської ради, Радомишльського району Житомирської області розміром 3,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлому, ОСОБА_2 , згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай).

ОСОБА_1 18.02.2026 за № с77/01-16 нотаріусом повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на земельну частку (пай), а відтак позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12,81,200,259,263-265,268 ЦПК України, ст. ст.1216,1217,1221-1223,1258,1261,1268-1270 ЦК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м. Малин, Житомирської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 42 років в с. Осички, Радомишльського району Житомирської області право власності на спадкове майно, а саме:

-на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності пКСП «ім. Несененка» с. Осички, Осичківської сільської ради, Радомишльського району Житомирської області розміром 3,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлому « ОСОБА_2 » згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай), виданий на його ім`я.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 23.02.2026 року.

Суддя Олександр МЕЛЬНИК