ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/215/26 Справа № 206/495/25 Суддя у 1-й інстанції - Гаркуша В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боровик Людмила Олександрівна, на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року в цивільній справі номер 206/495/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, обґрунтовуючи вимоги тим, що позивачка перебувала в шлюбі з відповідачем з 01 вересня 2012 року до 21 жовтня 2024 року, вони мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні.

Відповідач не бажає надавати матеріальну допомогу дітям та взагалі не виконує свої батьківські обов`язки. Діти потребують придбання продуктів харчування, дитячого одягу, ліків та медичних послуг.

Відповідач є приватним підприємцем та отримує дохід, його стан здоров`я задовільний та дозволяє працювати, він не має на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб, а тому має реальну можливість фінансово приймати участь та матеріально забезпечувати дітей.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання на двох дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 30.01.2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей їх віку щомісячно, починаючи з 30 січня 2025 року та до досягнення ними повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням в частині розміру аліментів не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боровик Л.О., подав апеляційну скаргу, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 3196,00 грн, а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - 2563,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей їх віку щомісячно до досягнення ними повноліття.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального закону, упередженим ставленням суду до справи та у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Відповідач не погоджується з висновками суду, що ОСОБА_3 потребує додаткової медичної допомоги, оскільки будь-яких медичних документів щодо висновків про наявність захворювань чи необхідності в обстеженнях суду не надано, вважає, що висновок ґрунтується на припущеннях та на усних посиланнях представника позивача.

Позивачкою не зазначено та не доведено, які витрати вона несе щомісячно, утримуючи дітей, оскільки квитанції подано у тому числі за період, коли відповідач з позивачкою проживав однією родиною.

Представником позивача порушено процесуальні вимоги при поданні клопотання про долучення документів, а саме: не поставлено питання про поновлення строку на подання доказів, документи не посвідчені належним чином, не направлені іншим учасникам процесу завчасно до судового засідання, не обґрунтовано підстав неможливості подання цих доказів разом з позовною заявою з посиланням на спростування тверджень, наведених у відзиві на позовну заяву.

На думку відповідача судом першої інстанції визначено завищений розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей та не враховано стан здоров`я відповідача.

Також, після винесення рішення стан здоров`я відповідача погіршився, через що погіршився і його матеріальний стан, ОСОБА_1 був змушений звільнитися з посади директора ТОВ «ПОЛІТЕКС ПЛЮС» та почати процедури закриття підприємства, що призводить до неможливості сплачувати аліменти в розмірі 10000,00 грн щомісячно, на підтвердження чого надано копії консультації ортопеда від 16.04.2025 року, результатів КТ попереково-грижового відділу хребта від 21.01.2025 року, розшифровки дослідження МРТ поперекового відділу хребта від 28.01.2025 року, консультаційного висновку спеціаліста №36475 від 17.02.2025 року, протоколу №3 загальних зборів учасників ТОВ «Політекс Пюс» від 18.04.2025 року та виписки з ЄДРЮОФОП станом на 14.04.2025 року.

Відповідач не заперечує необхідності сплати ним аліментів позивачці, однак вважає, що вони не повинні стати для нього непід`ємним тягарем і мають бути співмірними витратами з витратами позивачки, а не лише покладатися на відповідача. Окрім того, батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку, однак судом стягнуто з відповідача майже вдвічі більше, ніж встановлений прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, не врахувавши стан здоров`я відповідача та його заробітку на час винесення рішення в розмірі 4000,00 грн.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 01 вересня 2012 року позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6зв).

ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

21 жовтня 2024 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 3-4зв).

Відповідно до довідки, складеної головою правління ОСББ від 03.11.2024 року, ОСОБА_2 та її діти прописані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 38).

ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, основний вид діяльності діяльність у сфері фітнес-центрів (а.с. 29).

Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради (Самарський район), з 01.04.22 року по 31.03.25 року призначено державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9).

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, з 26.08.2010 року ОСОБА_1 мав статус фізичної особи-підприємця (а.с. 10).

З довідки про доходи ТОВ «Політекс Плюс» від 12.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 працював на посаді директора ТОВ «Політекс Плюс» в умовах неповного робочого дня, а саме 3 години на день. За період з 01.02.2024 року по 31.01.2025 року ОСОБА_1 нараховано дохід у розмірі 46900,00 грн (а.с. 22).

Відповідач отримав кредит в А-банку за договором від 31.12.2024 року на суму 150000,00 грн (а.с. 23-28).

Позивачкою надано копії замовлень та квитанцій оплати медичних послуг, що надавались ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 35-37).

ОСОБА_2 здійснює витрати на утримання своїх дітей, зокрема щодо купівлі їжі та одягу (а.с. 32-35, 49-58).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідує ясельну групу закладу дошкільної освіти Центр раннього розвитку дитини з жовтня 2024 року, що підтверджується відповідною довідкою. Вартість навчання з жовтня 2024 по лютий 2025 рік становить 15820,00 грн, березень 2025 2760,00 грн та 1380,00 грн (а.с. 39, 46-48).

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста №36475 від 17.02.2025 відповідачеві надано рекомендації продовжити лікування під наглядом невролога, реабілітолога (а.с. 28).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000,00 грн на кожну дитину, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в такому обсязі.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону та обставинам справи.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_4 , батьками яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_1

21 жовтня 2024 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до довідки від 03.11.2024 року ОСОБА_2 та її діти прописані та проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 здійснювала витрати на утримання своїх дітей, зокрема, щодо купівлі їжі та одягу, а також понесла витрати на навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка відвідувала ясельну групу закладу дошкільної освіти Центр раннього розвитку дитини з жовтня 2024 року.

З огляду на наведене, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визначення аліментів у встановленому розмірі, виходячи із принципу розумності та справедливості, а також з огляду на те, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, беручи до уваги матеріальне становище дитини, стан її здоров`я, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Відповідачем не наведено обставин, які не були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі станом на момент винесення рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , лише у розмірі 3196,00 грн, а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - 2563,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей їх віку щомісячно до досягнення ними повноліття, апеляційний суд такі доводи відхиляє як недоведений.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 зазначено, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Посилання відповідача на не доведення позивачкою щомісячних витрат та порушення процесуальних вимог при поданні доказів по справі, щодо заявленої суми аліментів не впливає на правильність ухваленого судом рішення, оскільки вказані витрати зумовлені звичайними (поточними) потребами дітей, які можуть покриватися за рахунок щомісячного розміру аліментів, які надаються на харчування, лікування, одяг, придбання речей, необхідних для розвитку й виховання дитини, реалізації її здібностей, та аналогічної суми коштів за рахунок позивача.

Апеляційний суд також зауважує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що батько дитини ОСОБА_1 перебуває як працездатна особа у Службі зайнятості на обліку як зареєстрований безробітний, він інвалідності та протипоказань за станом здоров`я до виконання певного виду робіт не має, тому має змогу сплачувати на утримання своїх малолітніх дітей аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Помилковими є посилання в апеляційній скарзі на значне завищення розміру аліментів на дитину сторін порівняно із прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку, так як визначений ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки ця норма закону встановлює саме мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, а в обставинах конкретної справи не має обмежень для стягнення аліментів у більшому розмірі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції враховано сукупність всіх обставин, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів, який є обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дитини.

Доводи апеляційної скарги в частині погіршення здоров`я відповідача після ухвалення судом першої інстанції рішення про стягнення аліментів в певному розмірі, апеляційний суд відхиляє, оскільки в апеляційній інстанції досліджуються докази, подані до суду першої інстанції. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, є безпідставними, фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боровик Людмила Олександрівна,залишити без задоволення, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: