Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________________________________________ Справа № 299/166/26
Номер провадження 2/299/71/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючий суддя Надопта А.А.,

секретар судового засідання Стрижак О.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою в порядку спрощеного провадження ОСОБА_1 до Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України, третьої особи ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що згідно реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна за №20, позивач ОСОБА_1 , являється власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2021 році згідно рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі №299/3363/21 за позивачем визнано право власності на вищевказане майно. В 2022 році позивач мав намір продати вказане майно. У приватного нотаріуса отримав витяг згідно якого вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про обтяження (арешт) зазначеного нерухомого майна, а саме: документ сформований в системі «Електронний суд» 14.01.2026 1 1. Запис № 46598458 від 12.03.2004 року; 2. Запис № 46598458 від 16.07.2008 року (АА № 293503). Зазначені арешти були накладені Виноградівським відділом державної виконавчої служби у межах виконавчих проваджень, боржником у яких зазначений батько позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак його представник, адвокат Римик В. подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та просила суд такий задоволити.

Відповідач-представник Виноградівського ВДВС у Берегівському районі Закарпатської області Івано-Франківського Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України, в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

Третя особа на стороні позивача, приватний нотаріус Секереш Н.В. направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності

Оскільки, сторони в судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України - не здійснюється.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України).

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна за №20, позивач ОСОБА_1 , являється власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У 2021 році згідно рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі №299/3363/21 за позивачем визнано право власності на вищевказане майно (копія рішення суду додається). В 2022 році позивач мав намір продати вказане майно. У приватного нотаріуса отримав витяг згідно якого вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про обтяження (арешт) зазначеного нерухомого майна, а саме: документ сформований в системі «Електронний суд» 14.01.2026 1 1. Запис № 46598458 від 12.03.2004 року; 2. Запис № 46598458 від 16.07.2008 року (АА № 293503). Зазначені арешти були накладені Виноградівським відділом державної виконавчої служби у межах виконавчих проваджень, боржником у яких зазначений батько позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виноградівський відділ ДВС надав письмову відповідь, відповідно до якої: станом на 03.12.2025 року у Виноградівському ВДВС відсутні будь-які виконавчі провадження, в яких боржником є ОСОБА_1 ; ідентифікувати постанову, на підставі якої накладено арешт (АА №293503 від 08.07.2008 року), неможливо; матеріали виконавчих проваджень знищені відповідно до вимог наказу Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року; у зв`язку з цим неможливо надати інформацію щодо виконавчого провадження, в межах якого був накладений арешт. На теперішній час арешт на нерухоме майно позивача існує без чинного виконавчого провадження, без встановленої підстави та без правової мети.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1ст. 319 ЦК України).

Так, наявність арешту на нерухоме майно за відсутності виконавчого провадження істотно обмежує право власності позивача, унеможливлює розпорядження майном (відчуження, оформлення спадщини, іпотеки тощо), порушує принцип правової визначеності та пропорційності втручання у право власності.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Частиною 1 ст.321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною третьою статті 13 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно дост. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд у постанові від 08.11.2019 року у справі № 643/3614/17 зазначив, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, які ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову), і виникають із цивільних правовідносин та відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі №911/1247/18 (провадження № 12-99гс19).

Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Наявність незнятого арешту на майно, що ввійшло до складу спадщини, створило перешкоду для реалізації права мене на спадщину після смерті чоловіка.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки заборона на відчуження обмежує позивача у можливості реалізувати його право власності, а підстави для даних обмежень відсутні, а тому суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є повністю обґрунтовані та підлягають задоволенню.

А тому на підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 57, 58, 60, 154, 174, 209, 212, 214-215, ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

Скасувати обтяження внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження записи: № 46598458 від 12.03.2004 року та № 46598458 від 16.07.2008 року (АА № 293503), та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження №7572388 від 16.07.2008року та №1517746 від 03.12.2004 року.

Повне рішення виготовлено та проголошено 28.02.2026 року

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийНадопта А. А.