УХВАЛА

23 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 495/4522/20

провадження № 61-1688ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 19 серпня 2020 року затверджено умови мирової угоди, укладеної 19 серпня

2020 року між ОСОБА_1 та представниками відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах ОСОБА_3 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 19 березня 2025 року (повний текст складено 24 березня 2025 року) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя задоволено частково.

Поділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нерухоме майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на:

- 1/2 частину 47/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з 1/3 ракушнякового та 2/3 шлакобетонна, житловою площею - 35,3 кв. м - літ. «А»; літньої кам`яно-ракушнякової кухні - літ. «Б»; літньої кам`яно-ракушнякової кухні - літ. «В»; дерев`яного сараю - літ. «Г»; залізного гаражу - літ. «Д»; дерев`яної убиральні - літ. «Е»; дерев`яної убиральні - літ. «Ж»; споруд №1-5, І, ІІ. 47/100 частина житлового будинку складаються з жилого будинку - літ. «А» у складі 1-3 - кухня, 1-4 - житлова кімната, жилою площею 16,0 кв. м, веранда - літ. «а», сіні - літ.«а3», тамбур - літ. «а 4», літня кухня - літ. «В», сарай - літ. «Г», убиральня - літ. «Є», хвіртка № 2, водопровід № 4, замощення ІІ, в загальному користування паркан № 1;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,059 га, яка розташована на території Затоківської селищної ради АДРЕСА_1 , надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка);

- 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , який в цілому складається з: житлового будинку - літ. «А», загальною площею - 532,4 кв. м, житловою площею - 346,0 кв. м; літньої кухні - літ. «Б»; споруд 1-6;

- 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:026:0046;

- 1/2 частину гаражу № НОМЕР_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Тіра-2».

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 право власності на:

- 1/2 частину 47/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з 1/3 ракушнякового та 2/3 шлакобетонна, житловою площею - 35,3 кв. м - літ. «А»; літньої кам`яно-ракушнякової кухні - літ. «Б»; літньої кам`яно-ракушнякової кухні - літ. «В»; дерев`яного сараю - літ. «Г»; залізного гаражу - літ. «Д»; дерев`яної убиральні - літ. «Е»; дерев`яної убиральні - літ. «Ж»; споруд №1-5, І, ІІ. 47/100 частина житлового будинку складаються з жилого будинку - літ. «А» у складі 1-3 - кухня, 1-4 - житлова кімната, жилою площею 16,0 кв. м, веранда - літ. «а», сіні - літ.«а3», тамбур - літ.«а4», літня кухня - літ. «В», сарай - літ. «Г», убиральня - літ. «Є», хвіртка №2, водопровід №4, замощення ІІ, в загальному користування паркан №1;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,059 га, яка розташована на території Затоківської селищної ради АДРЕСА_1 , надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка);

- частину житлового будинку АДРЕСА_2 , який в цілому складається з: житлового будинку - літ. «А», загальною площею - 532,4 кв. м, житловою площею - 346,0 кв. м; літньої кухні - літ. «Б»; споруд 1-6;

- частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:026:0046;

- 1/2 частину гаражу № НОМЕР_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Тіра-2».

У іншій частині задоволення позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2025 року залишено без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 січня 2026 року визнано причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2025 року, зазначені в клопотанні, поданому на усунення недоліків, неповажними.

У відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня

2025 року відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 19 березня 2025 року залишено без змін.

У лютому 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду

від 12 січня 2026 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, заявник просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно із частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною шостою статті 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у апеляційній скарзі, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 просила поновити строк на подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що строк на апеляційне оскарження пропущено нею з поважних причин. Посилалася на чисельні звернення до суду, з метою виправлення у оскаржуваному рішенні суду невірно визначених та не вказаних відомостей. Зазначала, що не мала можливості подати обґрунтовану апеляційну скаргу до моменту укладення договору з адвокатом, отримання належної юридичної консультації та, відповідно, належного ознайомлення зі змістом оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2025 року було залишено без руху для подання заяви про поновлення строку із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

На виконання ухвали суду особою, яка подала апеляційну скаргу, надіслано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2025 року, в обґрунтування якого зазначила, що оскарження рішення у справі № 495/4522/20 зумовлено необхідністю виправити судову помилку, яка має суттєве значення для захисту її прав та інтересів.

Посилалася на Рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, видані 02 березня 2022 року Радою суддів України.

Зазначала, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки вона через скрутне матеріальне становище не мала можливості подати обґрунтовану апеляційну скаргу по справі № 495/4522/20, до моменту укладення договору з адвокатом.

Дублювала інші доводи первинного клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що наведені заявником обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки вони не є об`єктивно непереборними та такими, що не залежать від волевиявлення заявника та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Суд правильно вказав, що звернення до суду першої інстанції з заявами про виправлення описок у рішенні, скрутний матеріальний стан, відсутність коштів для отримання правової допомоги та сплати судового збору не є поважними причинами для пропуску строку на апеляційне оскарження та не є такими, що пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи.

Отже, суд апеляційної інстанції, врахувавши вимоги наведених норм закону, перевіривши доводи заявника, на які він посилався як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, та встановивши, що ці підстави є неповажними, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває у межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

Згідно із частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами-членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Такий правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Ураховуючи те, що заявником не було надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду та визнає доводи касаційної скарги необґрунтованими.

Щодо посилань заявника на введення на території України правового режиму воєнного стану як на обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, то Верховний Суд вважає за необхідно зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) викладено такі правові висновки: «введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Воєнний стан може бути поважною причиною пропуску строків, проте оцінка причин пропуску строку є індивідуальною, у межах справи, яка розглядається.

Отже, сам лише факт запровадження в країні воєнного стану не є безумовним підтвердженням причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження.

Інші доводи касаційної скарги дублюють викладене у апеляційній скарзі обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та були повністю оцінені апеляційним судом, унаслідок чого ухвалено законне судове рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник