Справа № 539/6930/25
Провадження № 2/539/683/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Рудалєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Бас В.Г.,

сторони у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

31 грудня 2025 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі суд) звернулося ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (адреса: 08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Михайла Стельмаха, будинок №9А, офіс №204, ) (далі позивач) із позовною заявою до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд:

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (адреса: 08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Михайла Стельмаха, будинок №9А, офіс №204, ) суму заборгованості:

за Договором позики №71847549 у сумі 3 300 (три тисячі триста) гривень 00 копійок, з яких:

1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок основна сума боргу,

150 (сто п`ятдесят) гривень 00 копійок - заборгованість за відсотками,

150 (сто п`ятдесят) гривень 00 копійок заборгованість за комісією,

2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок заборгованість за пенею/неустойкою;

за Договором позики №8913751 у сумі 4 037 (чотири тисячі тридцять сім) гривень 00 копійок, з яких:

1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок основна сума боргу,

864 (вісімсот шістдесят чотири) гривні 50 копійок - заборгованість за відсотками,

172 (сто сімдесят дві) гривні 50 копійок заборгованість за комісією,

2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок заборгованість за пенею/неустойкою;

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та відповідачем 22 травня 2025 року було укладено договір про надання коштів у кредит в електронному вигляді, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг кошти у сумі 1 000,00 грн на строк 360 днів за процентною ставкою 0,95 % в день та зобов`язувався повернути отримані кошти та сплатити відсотки за користування ними.

Крім того, між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та відповідачем 03 червня 2025 року було укладено договір про надання коштів у кредит в електронному вигляді, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг кошти у сумі 1 000,00 грн на строк 360 днів за процентною ставкою 0,5 % в день та зобов`язувався повернути отримані кошти та сплатити відсотки за користування ними.

16 жовтня 2025 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісним кредитором) та позивачем укладено договір факторингу, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу права вимоги за кредитними договорами до відповідача.

Унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитними договорами у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення між первісним кредитором та позивачем договору факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача.

Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми статей 512, 514, 1082 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо правових наслідків відступлення права вимоги; статей 626, 627, 628, 629 ЦК України щодо обов`язковості умов укладених договорів; статей 1049, 1050, 1054 ЦК України щодо особливостей укладення та виконання кредитних договорів; статей 526, 625 ЦК України щодо обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, а також Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого електронна форма кредитного договору прирівнюється до письмової форми договору.

Відповідач до суду відзив на позовну заяву не надіслав, але у заяві до суду від 24 лютого 2026 року повідомив, що позовні вимоги визнає.

Заяви, клопотання учасників справи

Разом з позовною заявою позивач надав до суду клопотання позивача про витребування доказів, розгляд справи за відсутності представника позивача, а також завірення про те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.

24 лютого 2026 року від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 15 січня 2026 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, судове засідання призначив на 24 лютого 2026 року, а також витребував інформацію від АТ «ПРИВАТБАНК».

З урахуванням вимог частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку із тим, що відповідач, повідомлений належним чином, не з`явився у судове засідання, не надав відзив на позовну заяву, у заяві від 24 лютого 2026 року просив суд розглядати справу за його відсутності, а позивач не заперечує, суд розглядає справу та ухвалює рішення на підставі документів, що в ній містяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», є юридичною особою, основним видом діяльності якої є: 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.11), а також фінансовою установою, що підтверджується Витягом Національного банку України із Державного реєстру фінансових установ (а.с.12).

22 травня 2025 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та відповідачем укладено Договір кредитної лінії (надійний) №8913751 (далі кредитний договір 22.05.2025) (а.с.25-32), відповідно до пункту 2.1 якого первісний кредитор надає відповідачу грошові кошти шляхом перерахування їх на банківський рахунок позичальника (відповідача), а позичальник (відповідач) зобов`язується повернути отримані кошти та сплатити проценти за їх користування та комісію.

Для отримання кредиту позичальник має зареєструватися на Сайті та мати доступ до Особистого кабінету (пункт 4.1 кредитного договору).

Згідно з пунктом 5.5 кредитного договору він укладається сторонами дистанційно в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Сума кредиту 1 000,00 грн (пункт 2.2.1 кредитного договору 22.05.2025), строк кредитування 360 днів (пункт 2.2.2 кредитного договору 22.05.2025), комісія за надання кредиту 17,25 % від суми наданого кредиту (пункт 2.2.8 кредитного договору 22.05.2025), дата надання кредиту 22 травня 2025 року, дата повернення кредиту 16 травня 2026 року (пункт 2.2.8 кредитного договору 22.05.2025). Період сплати мінімального обов`язкового платежу становить 30 календарних днів, кількість платежів 11 (пункт 2.2.4 кредитного договору 22.05.2025). Дата сплати першого обов`язкового платежу 20 червня 2025 року (пункт 2.2.5 кредитного договору 22.05.2025).

Денна процентна ставка за кредитним договором фіксована та становить 0,998% (пункт 2.3.1 кредитного договору 22.05.2025). Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою становить 4 592,50 грн, неустойка 50,00 грн в день (пункт 2.2.8 кредитного договору).

Згідно з інформаційною довідкою від 22 серпня 2025 року ТОВ ФК «ФІНЕКСПРЕС» на картку відповідача № НОМЕР_2 зараховано кредитні кошти у сумі 1 000,00 (а.с.34).

Крім того, на виконання ухвали суду АТ «ПРИВАТБАНК» повідомило, що на ім`я відповідача ним емітовано картку № НОМЕР_3 , а згідно випискою за договором 22 травня 2025 року на неї здійснено переказ коштів у сумі 1 000,00 грн (а.с.81).

Повернення кредиту та оплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюється в порядку, визначеному розділом 6 кредитного договору.

За невиконання, неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором розділом 9 «Відповідальність Сторін. Порядок вирішення спорів» кредитного договору передбачена відповідальність сторін за невиконання, неналежне виконання умов кредитного договору.

Відповідно до пункту 9.6 кредитного договору 22.05.2025 якщо позичальник не сплачує перший обов`язковий платіж (20 червня 2025 року), починаючи з дня прострочення сплачується неустойка (50,00 грн).

Згідно з розрахунком первісного кредитора станом на 16 жовтня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором 22.05.2025 складає: тіло кредиту 1 000,00 грн, відсотки 864,50 грн, неустойка 2 000,00 грн, комісія 172,50 грн. загальна сума заборгованості 4 037,00 грн (а.с.24-25).

03 червня 2025 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та відповідачем укладено Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71847549 (далі кредитний договір 03.062025)(а.с.14-22), відповідно до пункту 2.1 якого первісний кредитор надає відповідачу грошові кошти шляхом перерахування їх на банківський рахунок позичальника (відповідача), а позичальник (відповідач) зобов`язується повернути отримані кошти та сплатити проценти за їх користування та комісію.

Для отримання кредиту позичальник має зареєструватися на Сайті та мати доступ до Особистого кабінету (пункт 4.1 кредитного договору).

Згідно до пунктом 5.5 кредитного договору він укладається сторонами дистанційно в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Сума кредиту 1 000,00 грн (пункт 2.2.1 кредитного договору 03.06.2025), строк кредитування 30 днів (пункт 2.2.2 кредитного договору 03.06.2025), комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту (пункт 2.2.4 кредитного договору 03.06.2025), дата надання кредиту 03 червня 2025 року, дата повернення кредиту 02 липня 2025 року (пункт 2.2.4 кредитного договору 03.06.2025).

Процентна ставка за кредитним договором фіксована та становить 0,5% в день (пункт 2.3.1 кредитного договору 03.06.2025). Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою становить 1 300,00 грн, загальні витрати за кредитом 300,00 (пункт 2.2.4 кредитного договору 03.06.2025).

Згідно з інформаційною довідкою від 06 листопада 2025 року ТОВ ФК «ФІНЕКСПРЕС» на картку відповідача № НОМЕР_2 зараховано кредитні кошти у сумі 1 000,00 (а.с.33, зворотна сторона).

Крім того, на виконання ухвали суду АТ «ПРИВАТБАНК» повідомило, що на ім`я відповідача ним емітовано картку № НОМЕР_3 , а згідно з випискою за договором 03 червня 2025 року на неї здійснено переказ коштів у сумі 1 000,00 грн (а.с.80).

Повернення кредиту та оплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюється в порядку, визначеному розділом 6 кредитного договору.

За невиконання, неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором розділом 10 «Відповідальність Сторін. Порядок вирішення спорів» кредитного договору передбачена відповідальність сторін за невиконання, неналежне виконання умов кредитного договору.

Згідно з Графіком платежів сума кредиту становить 1 000,00 грн, комісія за надання кредиту 150,00 грн, проценти за користування кредитом 150,00 грн, загальна вартість кредиту 1 300,00 грн (а.с.22).

16 жовтня 2025 року між позивачем та первісним кредитором (ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») укладено Договір факторингу № 16/10/2025 (договір факторингу) (а.с.36-40), відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до боржників, серед яких заборгованість за кредитними договорами відповідача.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог до договору факторингу від 16 жовтня 2025 року (а.с.40, зворотна сторона, а.с.43), первісний кредитор передав позивачу право вимоги:

за кредитним договором 22.05.2025 на загальну суму 4 037,00 грн, з яких: 1 000,00 грн основна сума боргу, 864,50 грн - заборгованість за відсотками, 172,50 грн заборгованість за комісією, 2 000,00 грн заборгованість за пенею/неустойкою;

за кредитним договором 03.06.2025 на загальну суму 3 300,00 грн, з яких: 1 000,00 грн основна сума боргу, 150,00 грн - заборгованість за відсотками, 150,00 грн заборгованість за комісією, 2 000,00 грн заборгованість за пенею/неустойкою.

Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеними ним кредитними договорами відповідно до умов договору факторингу.

Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України), Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», Законом України «Про електронний цифровий підпис», Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування» станом на дату виникнення спірних правовідносин.

Не погоджуючись із відповідачем, який не сплачував заборгованість за кредитними договорами, керуючись положеннями договору факторингу, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.

Норми права, які застосував суд

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів регулюються Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі Закон про електронні документи).

Відповідно до статті 5 Закону про електронні документи електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі статею 8 Закону про електронні документи юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис» (далі Закон про електронний цифровий підпис).

Статею 1 Закон про електронний цифровий підпис передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до статті 3 Закону про електронний цифровий підпис електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі статею 4 Закону про електронний цифровий підпис електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статею 6 Закону про електронний цифровий підпис передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону про електронну комерцію електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону про електронну комерцію електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини шостої статті 11 Закону про електронну комерцію відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статею 12 Закону про електронну комерцію встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною першою статті 3 Закону про електронну комерцію визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно зі статею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України визначено, що період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері врегульовано Законом України «Про споживче кредитування» (далі - Закон про споживче кредитування).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону про споживче кредитування загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит (частина перша статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону про споживче кредитування).

Оцінка суду

Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Щодо укладення електронних кредитних договорів та виконання сторонами зобов`язання за ними.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, звертає увагу суду на те, що відповідач не виконує умови укладених ним кредитного договору 22.05.2025 та кредитного договору 03.06.2025 в електронному вигляді, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку слід стягнути у судовому порядку.

Відповідач надіслав до суду заяву про визнання позову.

Суд, оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, чинне законодавство України із вказаного спірного питання, дійшов наступних висновків.

Відповідно до змісту статей 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, відповідно до вимог кредитного договору 22.05.2025 та кредитного договору 03.06.2025 відповідач отримав кредитні кошти та був зобов`язаний їх повертати на умовах та у строк, передбачений договором. При цьому, в матеріалах справи, документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає.

В силу вимог статей 629 та 1054 ЦК України, Закону про споживче кредитування позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та вимог закону.

Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням статті 617 ЦК України.

При цьому, суд звертає увагу, що як було зазначено вище, стаття 205 ЦК України надає право укладати договір, серед іншого, у письмовій (електронній) формі. Крім того, з урахуванням вказаних вище вимог Закону про електронні документи, Закону про електронний цифровий підпис та Закону про електронну комерцію, договір, підписаний у порядку, визначеному цими Законами, якому передував обмін електронними повідомленнями, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач уклав кредитний договір 22.05.2025 та кредитний договір 03.06.2025 шляхом підписання своїм електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Таким чином, аналізуючи норми Цивільного кодексу України, Закону про електронні документи, Закону про електронний цифровий підпис та Закону про електронну комерцію, а також матеріали справи, зокрема умови кредитного договору 22.05.2025 та кредитного договору 03.06.2025, суд дійшов висновку, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, указані кредитні договори між позивачем та відповідачем не були б укладені, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 07 жовтня 2020 року у справі 127/33824/19.

Судом встановлено, що відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення кредитного договору 22.05.2025 та кредитного договору 03.06.2025. Без відповідних дій з боку відповідача укладення цих договорів було б неможливе.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконав у строк взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, позивач має підстави вимагати від відповідача їх виконання відповідно до умов договору факторингу, позовні вимоги є обґрунтованими.

При цьому, що стосується задоволення розміру позовних вимог, суд зазначає таке.

Щодо стягнення комісії за користування кредитом.

З аналізу вимог пункту 4 частини першої та частини другої статті 8 Закону про споживче кредитування суд вбачає, що цей Закон передбачає право фінансової установи встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

При цьому, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказаний висновок Верховного Суду кореспондується зі спірними правовідносинами, оскільки відповідач також надає фінансові послуги та на нього розповсюджуються норми Закону про споживче кредитування.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення комісії за кредитним договором 22.05.2025 та кредитним договором 03.06.2025 не узгоджується із нормами Закону України «Про споживче кредитування», оскільки умова цих кредитних договорів щодо стягнення комісії за надання коштів у кредит за ними є нікчемною, а тому у частині вимог позивача про стягнення з відповідача, серед іншого, комісії, не підлягає задоволенню, а саме: комісія за кредитним договором 22.05.2025 у сумі 172,50 грн, а також комісія за кредитним договором 03.06.2025 у сумі 150,00 грн.

Щодо стягнення неустойки.

Щодо заявленої позивачем неустойки у сумі 2 000,00 грн по кожному із кредитних договорів суд зазначає, що з огляду на зазначені вище норми пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, відповідач звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь позивача неустойки (пені) за таке прострочення відповідні платежі за прострочення підлягають списанню кредитодавцем (позивачем).

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача неустойки у сумі по 2 000,00 грн за кожним із кредитних договорів не підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного, сума, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача за невиконання ним умов кредитного договору, становить:

за кредитним договором 22.05.2022: 1 000,00 грн тіло кредиту, 864,50 грн відсотки, загальна сума 1 864,50 грн;

за кредитним договором 03.06.2025: 1 000,00 грн тіло кредиту, 150,00 грн відсотки, загальна сума 1 150,00 грн.

За вказаного вище правового врегулювання, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач не надавши своєї позиції, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи та доказам, що це підтверджують, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо судового збору суд зазначає таке.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №5799450.1 від 29 грудня 2025 року (а.с.1)

У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє частково, судовий збір стягується із відповідача пропорційно сумі задоволених вимог 995,36 грн.

Щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає таке.

Позивач, серед іншого, заявив вимогу щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 4 500,00 грн. На підтвердження понесених витрат було надано до матеріалів справи Договір №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року (а.с.45-48) (далі Договір).

Зі змісту витягу з Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 21 жовтня 2025 року (далі Акт) (а.с.49) вбачається, що послуги адвоката складають 4 500,00 грн.

Проаналізувавши Договір та Акт, суд дійшов висновку про те, що витрати на правничу допомогу слід зменшити з огляду на таке.

Відповідно до частин третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як вбачається із змісту Договору та Акту, послуги адвоката у вказаній справі становлять 4 500,00 грн.

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що робота, зазначена у Акті, має не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на складність справи та фактично виконаній адвокатом роботі (наданих послуг), часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг) (зміст позовних вимог та сума позову 7 337,00 грн, з якої суд задовольняє тільки 3 014,50 грн, та перелік доданих до позовної заяви документів є стандартизованим), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і безумовно є завищеними, тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. Під час визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з вимог частини третьої статті 141 ЦПК України.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись Цивільним кодексом України, Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», Законом України «Про електронний цифровий підпис», Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», статтями 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (адреса: 08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Михайла Стельмаха, будинок №9А, офіс №204, ) суму заборгованості:

за Договором кредитної лінії (надійний) №8913751 від 22 травня 2025 року у сумі 1 864 (одна тисяча вісімсот шістдесят чотири) гривні 50 копійок, з яких:

1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок основна сума боргу,

864 (вісімсот шістдесят чотири) гривні 50 копійок - заборгованість за відсотками;

за Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71847549 від 03 червня 2025 року у сумі 1 150 (одна тисяча сто п`ятдесят) гривень 00 копійок, з яких:

1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок основна сума боргу,

150 (сто п`ятдесят) гривень 00 копійок - заборгованість за відсотками.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (адреса: 08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Михайла Стельмаха, будинок №9А, офіс №204, ) судові витрати, а саме:

судовий збір у сумі 995 (дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 36 копійок;

витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», адреса: 08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Михайла Стельмаха, будинок №9А, офіс №204, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Л.В. Рудалєва