Номер провадження: 22-ц/813/1151/26
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2024 року, постановленого під головуванням судді Шенцевої О.П., повний текст рішення складений 20 листопада 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради та Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради про стягнення матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради про стягнення матеріальної шкоди, в якому просив:

- стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 128 838,75 грн.;

- стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 вартість звіту №11-05-23 автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля TOYOTA VENZA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок падіння дерева у розмірі 3 000 грн.;

- стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування свого позову зазначав, що 28 квітня 2023 року приблизно о 14 годині 30 хвилин за адресою: м. Одеса, Суворовський район, на розі вулиць Проценко та Сергія Ядова, на проїзну частину вулиці Проценко та прилеглі гаражі, гаражного кооперативу № 4 впало сухе дерево тополь. За наслідками чого було пошкоджено гараж та автомобіль, що в ньому зберігався автомобіль марки TOYOTA, модель VENZA, номер шасі: НОМЕР_2 , сірого коліру, 2016 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

В результаті зазначеної події транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень, що було зафіксовано (здійснено фотофіксацію) та викликано працівників поліції.

13 травня 2023 року позивачу була надана відповідь на його звернення від Одеського районного управління № 1 відділення поліції № 2 згідно якої було встановлено відсутність обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із чим матеріали не було внесена до ЄРДР. Також було запропоновано звернутись до страхової компанії для вирішення питання стосовно відшкодування завданих матеріальних збитків.

Відповідно до Звіту № 11-05-23, про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ - автомобіля TOYOTA VENZA, реєстраційний номер НОМЕР_1 виконаного фізичною - особою підприємцем ОСОБА_2 , вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 235793,94 грн., а розмір матеріального збитку становить 128838,75 грн.

За виконання вказаного звіту позивачем було сплачено 3 000 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 15.05.2023 року.

На переконання позивача, бездіяльність відповідача спричинила завдання матеріальних збитків у сумі 128 838,75 грн. в результаті падіння на нього гілки з дерева.

Судом до участі у справі в якості співвідповідачів були залучені Департамент міського господарства Одеської міської ради та Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з відповідачів завдану матеріальну шкоду та судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Стягнуто солідарно з Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту благоустрою міста Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 128838 грн. 75 коп., а саме з кожного по 42946 грн. 25 коп.

Стягнуто солідарно з Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту благоустрою міста Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 вартість Звіту № 11-05-23 автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесений власнику автомобіля TOYOTA VENZA, реєстраційний номер НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок падіння дерева, у розмірі 3000 грн., а саме з кожного по 1000 грн.

Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту благоустрою міста Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1289 грн. в рівних частках, а саме з кожного по 429 грн. 67 коп.

Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту благоустрою міста Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. в рівних частках, а саме з кожного по 1000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині стягнення з Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради матеріальної шкоди скасувати, ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог в частині стягнення з Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради матеріальної шкоди відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність вини Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради у завданні шкоди позивачу, а отже Департамент не є належним відповідачем у справі.

Не погоджуючись з рішенням суду, Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, які регулюють та розмежовують компетенцію органів місцевого самоврядування у сфері благоустрою населених пунктів, а також відносини, що пов`язані з визначенням балансоутримувачів об`єктів благоустрою у порядку, встановленому Законом України «Про благоустрій населених пунктів».

Суд неправильно застосував норми матеріального права, що стосуються деліктних зобов`язань, не надав оцінку наявності або відсутності всіх елементів такого зобов`язання та зробив передчасний висновок про солідарний обов`язок відповідачів відшкодувати матеріальну шкоду позивачу.

Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що ГО «Українське товариство глухих» є належним відповідачем у справі як особа, до обов`язків якої входить забезпечення збереження зелених насаджень, догляд за ними, видалення сухостійних, пошкоджених хворобами та шкідниками зелених насаджень, знищення бур`янів на вулицях перед будівлями до проїжджої частини.

Не погоджуючись з рішенням суду, Департамент міського господарства Одеської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині стягнення з Департаменту міського господарства Одеської міської ради матеріальної шкоди скасувати, ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог в частині стягнення з Департаменту міського господарства Одеської міської ради матеріальної шкоди відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт того, що Департамент не є належним відповідачем у справі та вирішив питання про права та обов`язки Департаменту.

Апелянт вважає, що суд під час розгляду справи не виконав обов`язку щодо встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради, адвокат Кочмар В.В., представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Виконавчого комітету залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування рішення суду ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання, призначене на 27 січня 2026 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 170, 172, 172зв.б., 173, 173зв.б.).

До суду від адвоката Кочмар В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без їх участі (а.с. 176 т. 2).

До суду від уповноваженої особи ВК ОМР - Славинського А.Ю. надійшла заява про розгляд справи за відсутністю уповноваженої особи (а.с. 177-182 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає в повній мірі, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 28 квітня 2023 року приблизно о 14 годині 30 хвилин за адресою: м. Одеса, Суворовський район, на розі вулиць Проценко та Сергія Ядова, на проїзну частину вулиці Проценко та прилеглі гаражі, гаражного кооперативу № 4 впало сухе дерево тополь. За наслідками чого було пошкоджено гараж та автомобіль, що в ньому зберігався автомобіль марки TOYOTA, модель VENZA, номер шасі: НОМЕР_2 , сірого коліру, 2016 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

В результаті зазначеної події транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень.

Згідно зі звітом № 11-05-23, про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ - автомобіля TOYOTA VENZA, реєстраційний номер НОМЕР_1 виконаного фізичною - особою підприємцем ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 235793,94 грн., а розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля TOYOTA VENZA, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 128838,75 грн.

У зв`язку із вказаним, позивач поніс витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується рахунок-фактурою від 02 травня 2023 року та актом № 02-05-2023 від 15.05.2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що оскільки на виконавчий комітет Одеської міської ради покладено обов`язок забезпечити їх належне та безпечне функціонування та експлуатацію у спосіб, що унеможливить її негативний вплив на мешканців міста та пошкодження їх майна, суд дійшов висновку, що обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева повинно бути покладено на виконавчий комітет Одеської міської ради, Департамент міського господарства Одеської міської ради та Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради.

Відповідно до ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У ч. 2 ст. 1166 ЦК передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Тобто в деліктних зобов`язаннях передбачено презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст.1192 ЦК України).

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Тобто, в деліктних зобов`язаннях передбачено презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина 2 статті 1192 ЦК України).

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Приймаючи рішення, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт завдання йому шкоди в результаті падіння дерева на автомобіль та бездіяльність відповідачів, яка виразилась у невизначенні балансоутримувача території, на якій розташовувалося дерево (не проведенні конкурсу з визначення підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою) та причинний зв`язок між ними.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що такі висновки суду не ґрунтуються на законі, тому що позов заявлено до неналежного відповідача, а відтак вирішувати питання доведеності та законності позову суд не повинен був.

Тож оскаржуване судове рішення є суперечливим.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради та Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради про стягнення матеріальної шкоди про стягнення матеріальної шкоди.

Для перевірки доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції залучено відеозапис, який зроблено адвокатом Кочмар В.В., представником ОСОБА_1 сумісно з представником ОМР Лебедєвою Д.Ф.

З відеозапису вбачається, що дерево, яке впало на гараж, в якому знаходився автомобіль належний позивачу, знаходився на прибудинковій території будівлі гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності Українському товариству глухих, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав (а.с. 84 т. 2).

Однак, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач не зазначив в якості відповідача ГО «Українське товариство глухих», оскільки дерево, яке впало та спричинило шкоду позивачу, знаходилося саме на прилеглій території ГО «Українське товариство глухих».

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Колегія суддів приходить висновку про те, що у даній справі незалучений до розгляду в якості відповідача ГО «Українське товариство глухих», так як впале дерево знаходилося на території, прилеглої ГО «Українське товариство глухих».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача, суд позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову до належних відповідачів за своїми позовними вимогами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з залишенням позовних вимог ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України за розгляд справи у суді апеляційної інстанції з ОСОБА_1 на користь Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1546,80 грн., на користь Виконавчого комітету Одеської міської ради у розмірі 1932,57 грн., на користь Департаменту міського господарства Одеської міської ради у розмірі 1546,80 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2024 року скасувати.

Ухвалити постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради та Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради про стягнення матеріальної шкоди залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради () судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 1546 гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Виконавчого комітету Одеської міської ради () судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 1932 гривні 57 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Департаменту міського господарства Одеської міської ради () судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 1546 гривень 80 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 лютого 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ Р.Д. Громік