КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3608/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Приходька Павла Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення над ним опіки та призначення ОСОБА_1 опікуном.

Свої вимоги мотивує тим, що у грудні 2022 року він познайомився з ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_3 /

ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ № 0069516 від 26 листопада 2013 року.

Через свою хворобу він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ..

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мати ОСОБА_2 просила його подбати про сина. Він за власні кошти влаштував ОСОБА_2 у приватний будинок-інтернат, оформив сімейну декларацію з лікарем, оплачує його житлово-комунальні послуги та забезпечує його потреби.

Просив суд ухвалити рішення, яким: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним; встановити над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опіку; призначити ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року заяву задоволено частково.

Визнано недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено опіку над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Передано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під опіку Солом`янській районній у м. Києві державній адміністрації Органу опіки та піклування.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням у частині призначення опікуна, адвокат Приходько П.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року в частині передання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під опіки Солом`янській районній у .м Києві державній адміністрації органу опіки та піклування і відмови у задоволенні заяви про призначення опікуном ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заявe задовольнити та призначити ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як недієздатною особою.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що з тексту оскаржуваного рішення суду першої інстанції складається хибне уявлення, що апелянт є сторонньою особою, який вирішив стати опікуном людини, яку він не знає та ніколи не бачив. Дані висновки суду першої інстанції є помилковими/ Так, матір недієздатного ОСОБА_5 - ОСОБА_3 була подругою матері апелянта - ОСОБА_6 та прихожанами однієї церкви. Після початку широкомасштабного вторгнення російської федерації, ОСОБА_3 разом зі своїм сином-інвалідом 2-гої групи ОСОБА_7 переїхали з Києва до Закарпатської області. ОСОБА_3 у липні 2023 року померла. Перед своєю смертю вона заповіла частину своєї квартири ОСОБА_8 та його матері ОСОБА_6 та просила ОСОБА_9 доглянути її сина ОСОБА_5 , який з самого дитинства хворів на шизофренію. Її рішення було обумовлене тим, що ОСОБА_7 при перебуванні у державних чи комунальних лікувальних закладах психіатричного профілю дуже погано переносив госпіталізацію та лікування, страждав на головні болі, замикався у собі та зовсім переставав говорити. Крім того, ОСОБА_3 непокоїло те, що після її смерті її син лишиться повним сиротою та без догляду, бо у них немає інших родичів.

Виконуючі взяті на себе зобов`язання, ОСОБА_10 звернувся до суду, щоб юридично закріпити свій статус опікуна, функції якого він виконував з початку вересня 2023 року.

Також, представник апелянта звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що зазначені висновки Солом`янського районного суду м. Києва, що нібито ОСОБА_7 не знає свого фактичного опікуна, взяті не з пояснень заявника у справі, а із пояснень самого недієздатного, хворого на шизофренію. Докази, що спростовують висновки суду, що ОСОБА_10 ніколи не бачив ОСОБА_2 спростовуються спільними світлинами датованими 29 вересня 2023 року та 09 квітня 2024 року.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта також посилався на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що фактично заявник ОСОБА_1 сам проживає в квартирі ОСОБА_2 та всі умови для проживання створювались не ним. З цього приводу представник апелянта зазначає, що на момент обстеження житлово-побутових умов, ОСОБА_1 дійсно тимчасово перебував у квартирі сам, так як власними силами проводив ремонт окремої кімнати для ОСОБА_7 , а також ремонт вбиральні та кухні. ОСОБА_7 на період ремонтних робіт був тимчасово поміщений у психологічному центрі ГО «Мій вибір», з помісячною оплатою у розмірі 7000 грн, яку оплачував апелянт.

Згідно наявних у матеріалах справи документів ОСОБА_1 не притягувався до кримінальної відповідальності, не має не знятої чи непогашеної судимості та не перебуває у розшуку. Характеризується позитивно, має церковний сан пастора, за станом здоров`я може бути опікуном.

При розгляді справи судом першої інстанції не встановлено обставин, які вказують на те, що поведінка ОСОБА_1 , який виявив бажання бути опікуном, суперечить інтересам недієздатного ОСОБА_5 . У подані органу опіки та піклування відсутні докази на підтвердження неможливості повноцінного виконання обов`язків ОСОБА_10 , у разі призначення його опікуном.

Також просив врахувати, що на даний час ОСОБА_2 проживає разом з апелянтом в одній квартирі за адресою АДРЕСА_1 , займає відокремлену кімнату та продовжує перебувати на утриманні ОСОБА_1 .

Обгрунтовуючи поважність причин неподання нових доказів до суду першої інстанції представник апелянта зазначав те, що звертаючись до суду першої інстанції апелянт вважав, що наданих суду доказів: копії договору за підписом апелянта про поміщення ОСОБА_2 до психологічного центру (на оплатній основі), акту обстеження житлово-побутових умов від 29 травня 2024 року, подання органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном саме ОСОБА_1 , буде достатньо для встановлення факту перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_1 , підтвердження тісних зв`язків між цими фізичними особами, щирого наміру апелянта допомогти неповносправній особі. Проте, суд першої інстанції оперуючи цими та іншими доказами зробив невірні висновки, спростування яких можливе, у тому числі, шляхом подання суду апеляційної інстанції нових доказів, надання яких, у сукупності із первинними доказами, нададуть суду апеляційної інстанції можливості уникнути надмірного формалізму та ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

03 лютого 2026 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Вожакіної Тетяни Валеріївни, в інтересах ОСОБА_2 , в якому просила розгляд апеляційної скарги призначений на 04.02.2026 року о 12 год. 15 хв. провести без участі її участі у зв`язку з участю представника в іншому судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 недієздатним, встановлення опіки та призначення опікуна, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 ніколи безпосередньо не опікувався ОСОБА_2 та не здійснював догляд за ним, ОСОБА_2 зазначив, що такого ( ОСОБА_1 ) він взагалі не знає, спілкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувалось лише в телефонному режимі. Навіть для проведення експертизи ОСОБА_2 відвозила інша особа.

У зв`язку з викладеним відсутні достатні підстави щодо доцільності призначення заявника опікуном над ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 ..

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_2 потребує опіки, а у відповідності до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування, суд першої інстанції вважав за доцільне передати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під опіку Солом`янській районній у м. Києві державній адміністрації Органу опіки та піклування.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до статті 41 ЦК над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун.

Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Відповідно до ч.ч. 2-5 статті 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99р. № 34/166/131/88, опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.

Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У селищах і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.

Відповідно до п.1.7 Правил органи опіки та піклування, вирішують в тому числі питання про встановлення і припинення опіки та піклування; ведуть облік щодо осіб, які потребують опіки (піклування); здійснюють нагляд за діяльністю опікунів і піклувальників; забезпечують тимчасове влаштування неповнолітніх та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування); розглядають скарги на дії опікунів (піклувальників); вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав неповнолітніх дітей і осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); беруть участь у розгляді судами спорів, пов`язаних із захистом прав неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); установлюють опіку над майном у передбачених законом випадках; оформлюють належні документи щодо особи підопічного та щодо майна, над яким установлюється опіка; провадять іншу діяльність щодо забезпечення прав та інтересів неповнолітніх дітей та повнолітніх осіб, які потребують опіки і піклування.

Відповідно до п. 1.8 Правил рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 3.1 Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Відповідно до статті 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Відповідно до підпунктів 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.

Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).

Встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ № 0069516 від 26 листопада 2013 року та висновком лікарської комісії медичного закладу (а.с. 23-24, 26).

Батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 31).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 32), ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 33).

Заявник посилається на те, що у грудні 2022 року він познайомився з ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_3 . Мати ОСОБА_2 просила його подбати про сина. Він за власні кошти влаштував ОСОБА_2 у приватний будинок-інтернат, оформив сімейну декларацію з лікарем, оплачує його житлово-комунальні послуги та забезпечує його потреби.

Разом з тим, з пояснень заявника у судовому засіданні першої інстанції встановлено, що останній ніколи не бачився ні з ОСОБА_2 , ні з його матір`ю ОСОБА_3 . ОСОБА_1 лише спілкувався з ОСОБА_3 по телефону.

У матеріалах справи міститься акт обстеження житлово-побутових умов від 29 травня 2024 року, з цього акту вбачається, що обстежувалась квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровано та проживає двоє осіб. В акті зазначено, що в квартирі зроблений ремонт знаходиться в гарному стані, наявна необхідна побутова техніка та необхідні меблі. Санітарно-побутові умови задовільні (а.с. 63).

За клопотанням ОСОБА_1 в суді першої інстанції була призначена судово-психіатрична експертиза (а.с. 96-97).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року по справі призначена судово-психіатрична експертиза.

Згідно з Висновком судово-психіатричного експерта № 345 від 11 березня 2025 року ОСОБА_2 страждає на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді шизофренії параноїчної, безперервний перебіг, виражений апатодисоціативний дефект (F 20.00 - згідно з Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду). За психічним станом у теперішній час ОСОБА_2 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 108-110).

З Висновку судово-психіатричного експерта № 345 від 11 березня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 на питання експерта повідомив, що до лікарні його привезла дівчина ОСОБА_11 на машині. На уточнююче питання експерта заявив, що він не знає, хто такий ОСОБА_10 , вперше про нього чує (а.с. 109 зворот).

З подання Органу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № 108-7227 від 26 червня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 доглядає та піклується про ОСОБА_2 , забезпечує його усім необхідним. Медичних протипоказань для призначення ОСОБА_1 опікуном немає. Санітарно-гігієнічні та житлово-побутові умови проживання задовільні. У зв`язку з зазначеним орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації вважав за доцільне призначити ОСОБА_1 опікуном над сторонньою людиною ОСОБА_2 , у разі визнання її недієздатною. (а.с. 125-126).

При призначенні опікуна важливо і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка, такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року (справа № 753/1905/22).

Перевіривши надане подання Органу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № 108-7227 від 26 червня 2025 року про призначення заявника ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції вважає, що Орган опіки та піклування не з`ясував усі необхідні умови, передбачені статтею 67 ЦК України. Так, в поданні не відображені дані про відношення недієздатної особи до кандидатури опікуна, не обґрунтовано необхідність призначення саме ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 .. Фактично вказане подання органу опіки та піклування ґрунтується на виявленій ініціативі заявника про призначення його опікуном. Подання також не вмотивовано в частині наявності чи відсутності інших осіб, які мають можливість здійснювати опіку над ОСОБА_2 ..

Подання не містить й належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань, з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на формальну можливість та доцільність заявника бути опікуном.

Тобто, об`єктивних підстав призначення недієздатному ОСОБА_2 опікуна в особі заявника у зазначеному висновку не міститься.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що подання органу опіки і піклування має рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.

З цього приводу суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо призначення опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - Органу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, а не ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вказані вимоги заяви підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник ОСОБА_1 з початку вересня 2023 року виконує взяті на себе зобов`язання опікуна ОСОБА_2 та звернувся з даною заявою до суду задля юридичного закріплення статусу опікуна, суд апеляційної інстанції не відхиляє, оскільки під час розгляду даної справи у суді першої інстанції заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним і недієздатним ОСОБА_2 склалися та існують особисті приязні взаємини, що забезпечить належний догляд підопічного.

Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено обставин, які вказують на те, що поведінка ОСОБА_1 , який виявив бажання бути опікуном, суперечить інтересам недієздатного ОСОБА_2 , а у подані Органу опіки та піклування відсутні докази на підтвердження неможливості повноцінного виконання обов`язків заявником у разі призначення його опікуном, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки подання Органу опіки та піклування не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном.

Що стосується долучених до апеляційної скарги нових доказів та поважності причин неподання їх до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11.11.2020 року у справі № 760/16979/15 (провадження № 61-4848св19) зазначено, що: «відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».

Проте під час розгляду справи у суді першої інстанції, ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України на підтвердження визначених вимог у поданій ним заяві.

Тому нові докази, додані до апеляційної скарги, не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 вважав, що надані суду першої інстанції доказів буде достатньо для встановлення факту перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_1 , підтвердження тісних зв`язків між цими фізичними особами, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі твердження не є поважними причинами неподання таких доказів до суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Приходька Павла Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «05» лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко