Провадження №2/524/1346/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 м. Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі

головуючого судді Мельник Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Ткаченко Я.С.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 2422,40 грн судового збору із зазначенням орієнтовного розрахунку витрат на професійну правову допомогу позивача в сумі 10500,00 грн.

У обґрунтування позову зазначено, що 17.02.2020 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № /244250 (далі - кредитний договір) про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив про ознайомлення із усіма умовами договору, а саме: сума виданого кредиту - 3500,00 грн, дата надання кредиту - 17.02.2020, строк кредиту - 21 день, відсоткова ставка - 1, 85 % на добу.

31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладений договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі право вимоги за кредитним договором № /244250 від 17.02.2020, укладеним із відповідачем по справі.

03.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № /244250 від 17.02.2020 для ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», у зв`язку із чим останній набув права грошової вимоги до відповідача.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором станом на 26.05.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 11334,75 грн, що складається із: 3500,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту, 7834,75 грн простроченої заборгованості за відсотками.

30.12.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.

07.01.2026 відкрите провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

12.01.2026 через систему «Електронний суд» відповідачем поданий відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведений факт отримання ним кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить даних про суми коштів, що були видані відповідачеві, сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Надані позивачем документи, на думку відповідача, констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Відсутні відомості про те, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за умовами договору, зокрема відсутні докази перерахування суми кредиту та отримання її відповідачем. Крім того, відповідач зазначає, що реквізити банківської карти № НОМЕР_1 , зазначені у кредитному договорі та на яку перераховані кредитні кошти згідно повідомлення директора ТОВ «ПрофітГіт» від 17.02.2020, є неповними, не відобрають 16 цифр володільця картки, не ідентифікують особу. Позивач не надав доказів про погодження іншого строку кредитування, не заявляв позовним вимог про стягнення процентів у порядку ст. 625 ЦК України, до позову не долучений розрахунок боргу, складений первісним кредитором, тому заявлена позивачем сума боргу за процентами в сумі 7834,75 грн необґрунтована.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач зазначає, що правовідносини між сторонами є однотипними, не містять складнощів, не потребують тривалого аналізу доказів або значного часу на підготовку й подання позову. Відповідач вважає завищеними витрати на канцелярські послуги, оскільки позов до суду подавалася через систему «Електронний суд». За подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, витрати за яку адвокатом та позивачем погоджені на суму 3000,00 грн, відповідач також вважає необґрунтованими. На переконання відповідача, зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, понесені витрати на професійну правничу допомогу варто залишити за позивачем, а у разі задоволення позовних вимог частково, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження розміру понесених ним судових витрат, ураховуючи складність справи, ціну позову, пропорційний до ціни позову розмір задоволених позовних вимог (заявлені витрати на правничу допомогу вдвічі перевищують задоволені позовні вимоги), часткове задоволення позовних вимог, обсяг виконаної адвокатом роботи в контексті критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи принципи справедливості та верховенства права, на переконання відповідача справедливе стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинне бути на суму 2000,00 грн.

13.01.2026 через систему «Електронний суд» позивачем подана відповідь на відзив, згідно якої вважають відзив безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Щодо укладення договору між первісним кредитором та відповідачем, зазначено, що договір укладений в електронній формі, підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису відповідача, сформованого з використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначеного відповідачем під час укладення договору. Відповідач, діючи добровільно та усвідомлено, без жодного зовнішнього тиску чи примусу, скористався доступом до мережі інтернет та перейшов на офіційний веб-сайт первісного кредитора, де самостійно з використанням інтегрованого калькулятора, обрав бажану суму кредиту та строк кредитування, після чому ним надані персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому зараховані кошти. У процесі укладення правочину відповідач пройшов передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір.

Щодо підтвердження перерахування коштів представником позивача зазначено, що згідно умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану ним при укладенні кредитного договору. Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами «Visa» та «MasterCard» сервісів, зокрема «WayForPay», «Ipay», «Platon». Під час реєстрації в інформаційно - телекомунікаційній системі Товариства на веб-сайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів Товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на веб-сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Ні первісний кредитор, ні позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею, який наявний виключно у банка - емітента та власника зазначеної картки, тобто відповідача.

На переконання сторони позивача, відповідачем не надано суду доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. На виконання пункту 1.4 договору, перерахування коштів здійснене первісним кредитором через платіжного провайдера ТОВ «Платежі онлайн» («Platon»), що надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації, що стверджується листом ТОВ «Платежі онлайн», з якого слідує проведення 17.02.2020 о 20:00:20 транзакції на суму 3500,00 грн, маска картки НОМЕР_1 .

Щодо первинних бухгалтерських документів стороною позивача зазначено, що перерахування коштів на платіжну карту відповідача за укладеним договором здійснене оператором онлайн - послуг платіжної інфраструктури, який здійснює операції у безготівковій формі, тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Умовами угоди з банком - еквайєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, тому виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення не є можливим у банківській виписці. На обґрунтування своїх вимог позивачем надано інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» (технологічного оператора платіжних послуг). Первісний кредитор та позивач не є банківськими установами, тому на них не поширюється дія Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, а отже формування виписок по особових рахунках клієнтів у їхній діяльності не передбачене.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача зазначено наступне. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/ або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Позивачем належними та допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката.

14.01.2026 через систему «Електронний суд» відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, згідно яких зазначено про недоведеність існування заборгованості відповідача та її розміру, не доведений факт отримання відповідачем кредитних коштів. На переконання відповідача, факт перерахування коштів не може свідчити про їх отримання.

06.02.2026 через систему «Електронний суд» стороною позивача надана заява про розподіл/ відшкодування/ компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи, а саме витрат на правничу допомогу в сумі 10500,00 грн.

09.02.2026 у судове засідання не з`явилися:

представник позивача, про місце, день, час розгляду справи повідомлявся належним чином, у прохальній частині позову та заявах по суті справи просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити;

відповідач, про дату, час, місце судового розгляду повідомлений належним чином на підставі п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якого днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. У заявах по суті справи клопотав про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

З`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, а також заперечення щодо вимог відповідача, оцінивши докази на їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом встановлене таке.

17.02.2020 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № /244250 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «R56161», надісланого на номер мобільного телефону відповідача, зазначеного ним у договорі.

Підписуючи договір відповідач підтвердив, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства (п. 6.8 кредитного договору).

Згідно умов договору сума кредиту становить 3500,00 грн, дата надання кредиту - 17.02.2020 на 21 день, відсоткова ставка - 1,85 % на добу. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки № НОМЕР_1 , що вказана клієнтом. Датою укладення договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором № /244250 від 17.02.2020, заборгованість перед позивачем за кредитним договором станом на 26.05.2025 включно становить 11334,75 грн. Станом на зазначену дату Товариством повідомлено, що заборгованість за договором не погашена. Нарахування відсотків, пені, штрафів позивачем не здійснювалося.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч 1ст 638 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).

З аналізу наведених норм, слідує, що будь-який вид укладеного договору на підставі ЦК України може мати електронну форму та є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), п. 6 ч. 1 ст. 3 якого визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

Судом установлено підписання кредитного договоріу між первісним кредитором та позичальником (відповідачем по справі). Досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення кредитного договору із введенням одноразового ідентифікатора та зазначенням інформації щодо його особистих даних та реквізитів банківської картки, на яку кредитодавцем перераховані кошти. Підписанням договору відповідач підтвердив ознайомлення з усіма істотними умовами та надання інформації, передбаченої законодавством.

Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тому суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджене укладення із відповідачем зазначеного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/ або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позичальником та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 по справі № 404/502/18; від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19.

Розділ «Реквізити та підписи Сторін» кредитного договору містить відмітку про підписання позичальником договору за допомогою одноразового пароля - ідентифікатора згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

На підтвердження обставин укладення договору та перерахування коштів стороною позивача надані такі документи:

відповідь, отримана позивачем від ТОВ «Платежі онлайн» за вих. № 2025-ПО/217 від 19.08.2025 (а.с. 13-14);

індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту (а.с. 20-23);

довідка про ідентифікацію (а.с. 29);

виписка з особового рахунка за вказаним кредитним договором (а.с. 32);

вимога про виконання зобов`язання за кредитним договором (а.с. 33).

З відповіді, отриманої позивачем від ТОВ «Платежі онлайн» за вих. № 2025-ПО/217 від 19.08.2025 (а.с. 13-14) слідує, що запитувана інформація про фізичну особу є конфіденційною та може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. ТОВ «Платежі онлайн», як технологічний оператор платіжних послуг не є надавачем платіжних послуг та здійснює свою діяльність відповідно до вимог Закону України «Про платіжні послуги», нормативно - правових актів Національного банку України та договорів, що укладені з надавачами платіжних послуг (банками та небанківськими надавачами платіжних послуг), а лише забезпечує технологічні функції з переказу коштів та оперує лише тією інформацією, яка була передана до інформаційної системи Товариства для технологічного забезпечення проведення платіжних операцій, що здійснюються виключно надавачами платіжних послуг.

ТОВ «Платежі онлайн» на виконання запиту представника позивача надана інформація, викладена у додатку № 1 до цієї відповіді (а.с. 14 на звороті) по вказаних у запиті переказах, зокрема під № 601 міститься інформація про переказ 3500,00 грн 17.02.2020 на банківську картку № НОМЕР_1 , АТ КБ «ПриватБанк». Ідентифікація переказу здійснена за маскою платіжної картки (перші 6 та останні 4 цифри картки), сумою переказу, датою проведення переказу та ідентифікатором торговця.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. До документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу (п. 16.1 ст. 16 зазначеного Закону). Форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України (п. 17.1 ст. 17 цього Закону). Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: (1) платіжне доручення; (2) платіжна вимога - доручення; (3) розрахунковий чек; (4) платіжна вимога; (5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів (ч. 22.1 ст. 22 Закону).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виписка з особового рахунка за вказаним кредитним договором (а.с. 32), сформована позивачем та підписана його директором, містить інформацію про суму виданого кредиту та загальну суму відсотків.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що зазначений документ не є випискою по рахунку відповідача по справі у розумінні первинного бухгалтерського документа. Вказаний документ є розрахунком заборгованості та не відповідає вимогам до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Разом з тим, суд враховує інформацію, надану ТОВ «Платежі онлайн» за вих. № 2025-ПО/217 від 19.08.2025 (а.с. 13 - 14) на виконання запиту представника позивача надана інформація, викладена у додатку № 1 до цієї відповіді (а.с. 14 на звороті) по вказаних у запиті переказах, зокрема під № 601 міститься інформація про переказ 3500,00 грн 17.02.2020 на банківську картку № НОМЕР_1 , АТ КБ «ПриватБанк». Ідентифікація переказу здійснена за маскою платіжної картки (перші 6 та останні 4 цифри картки), сумою переказу, датою проведення переказу та ідентифікатором торговця.

Довідка про ідентифікацію ідентифікацію відповідача, як позичальника, підписана директором ТОВ «Гоуфінгоу» ОСОБА_2 (а.с. 29) відображає дані щодо відповідача та дати заявок на кредит і банківських переказів.

З урахуванням наведеного у сукупності, надані позивачем докази підтверджують факт виконання зобов`язання первісного кредитора із перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, а отже доведена підстава для виникнення у відповідача зобов`язань повернути позивачу такі кошти та сплатити відсотки за користування ними, тому суд приходить до висновку про задоволення позову.

Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленій договором сумі.

Відповідач зобов`язання у визначений договором строк не виконав, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надано.

Відповідачем на підтвердження своїх доводів не отримання кредитних коштів не надано виписку зі свого карткового рахунка.

Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами.

Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним (ми).

Доказів протилежного матеріали справи не містять та суду не надано. Відповідачем протилежного суду не доведено, наведені позивачем обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв відповідачем не заявлено, у тому числі про участь у засіданні в режимі відеоконференції.

Щодо нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору стороною позивача доведено, а відповідачем протилежного не спростовано, що відповідач, укладаючи кредитний договір, погодився на умови, передбачені кредитним договором.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 кредитного договору, кредит надається строком на 21 днів до 08.03.2020, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань, із встановленням 675,25 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % на добу. Позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1049 ЦК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконаний, докази на підтвердження зазначеного не надані.

Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17).

Крім того, 31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладений договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі право вимоги за кредитним договором № /244250 від 17.02.2020, укладеним із відповідачем по справі.

03.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № /244250 від 17.02.2020 для ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», у зв`язку із чим останній набув права грошової вимоги до відповідача.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: (1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); (2) правонаступництва; (3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); (4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦКУкраїни до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Кредитний договір та договір факторингу є оспорюваними правочинами, а оскільки ця презумпція не спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, останні вважаються правомірними.

Положеннями ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010).

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010).

Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 по справі № 815/1479/18, від 15.07.2020 по справі № 640/10548/19, від 21.01.2021 по справі № 280/2635/20.

З урахуванням наявності клопотання відповідача про те, що правовідносини між сторонами є однотипними, не містять складнощів, не потребують тривалого аналізу доказів або значного часу на підготовку й подання позову, а тому суд погоджується із доводами відповідача про дещо завищені витрати, зокрема на канцелярські послуги в сумі 500,00 грн, оскільки позов до суду подавалася через систему «Електронний суд». Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження розміру понесених ним витрат в іншій частині, ураховуючи складність справи, ціну позову, пропорційність до ціни позову розміру задоволених позовних вимог (заявлені витрати на правничу допомогу в сумі 10500,00 грн не є співмірними із задоволеними позовними вимагами на суму 11334,75 грн), обсяг виконаної адвокатом роботи в контексті критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи принципи справедливості та верховенства права, на переконання суду справедливим стягненням витрат на професійну правничу допомогу буде 3000,00 грн.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 77 - 80, 141, 247, 259, 263 - 265, 280 - 284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» заборгованість за кредитним договором № /244250 від 17.02.2020 на суму 11334 грн 75 коп, 2422 грн 40 коп судового збору та 3000 грн 00 коп витрат на професійну правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Саперне Поле, 12, нежитлове приміщення 1008;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.П. Мельник