Справа № 305/520/26
Провадження по справі № 2-н/305/44/26
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

02.03.2026 м.Рахів

Суддя Рахівського районного суду Закарпатської області Ємчук В.Е., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" звернулося до Рахівського районного суду Закарпатської області про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 2796,21 гривні.

Наказне провадження це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Згідно із частиною 3 статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 ЦПК України (ст. 165 ч. 1 п. 1 ЦПК України).

Відповідно до пункту 6 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» у заяві про видачу судового наказу зазначає, що боржник ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

До заяви заявник додав розрахунок заборгованості за вищевказаною адресою, але не додав відомостей, що ОСОБА_1 проживає у будинку АДРЕСА_1 , чи йому належить цей будинок.

Натомість суд відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України скерував запит до ГУДМС та органу місцевого самоврядування - Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1 та з отриманих судом відповідей не було встановлено місце проживання боржника. Така інформація також відсутня й у Єдиному демографічному реєстрі.

Зважаючи на спрощений порядок розгляду вимог у наказному провадженні і відсутність у боржника можливості заперечувати проти таких вимог на стадії їх розгляду судом, заява про видачу судового наказу та додані до неї документи мають містити вичерпні відомості про підстави та час виникнення у заявника права вимоги, а також її розмір.

Однак, заявник не надав належних та переконливих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є споживачем послуг заявника за адресою: АДРЕСА_1 чи то як особа, яка проживає за цією адресою, чи як власник будинку.

Таким чином заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст.163 ЦПК України.

Виходячи з вищенаведеного, вважаю, що у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 163, 165, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України суддя,

УХВАЛИВ :

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги з постачання електричної енергії.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч. 4 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя : В.Е. Ємчук