Справа № 308/3524/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Плешинець З.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2025 року (головуюча суддя Зарева Н.І.) у справі №308/3524/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

11.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №7281036 від 17.11.2023, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в розмірі 33481,60 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13221,82 гривень та заборгованості за відсотками від суми позики в розмірі 20259,78 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачка за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт товариства «Авентус Україна» та обрала бажану суму кредиту й строк кредитування, зазначивши свої персональні дані та пройшовши реєстрацію. Після чого товариство запропонувало в особистому кабінеті клієнта ОСОБА_1 укласти електронний договір (оферту) у формі електронного кредитного договору, яка містила всі істотні умови.

Вказує, що про прийняття відповідачем пропозиції укласти договір (акцепту) свідчить натиснута клієнтом кнопка «погоджуюсь» у особистому кабінеті. Зазначає, що договір про надання кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а отже належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.

Таким чином стверджує, що 17 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 7281036 про надання споживчого кредиту. Згідно з умовами договору, сума кредиту 12500,00 гривень. Строк кредиту - 360 днів. Вказує, що 19 листопада 2023 року сторони уклали додаткову угоду, згідно з якою сторони збільшили суму кредиту на 2000,00 гривень. Дата повернення кредиту - 17.11.2024. Зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 12500,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки. 17 листопада 2024 року відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії договору.

У подальшому 24.10.2024 ТОВ «Авентус Україна» відступив право грошової вимоги за даним договором ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» на підставі договору факторингу за № 23.10./24-Ф. Згідно Договору факторингу за № 20/01/2025-01 від 20 січня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» відступив право грошової вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 , ТОВ «Юніт капітал».

Позивач зазначив, що станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідачки перед позивачем не сплачена і складає 33481,60 грн, з яких 13221,82 грн - тіло кредиту та 20259,78 грн нарахованих процентів.

Посилаючись на дані обставини, позивач просив суд стягнути на свою користь вказану заборгованість, а також витрати, пов`язані з розглядом справи - судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2025 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» заборгованість за кредитним договором №7281036 від 17.11.2023, станом на 12.02.2025, у розмірі 33 481,60 грн., а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Рішення місцевого суду обґрунтовано тим, що матеріали справи містять підтвердження факту укладення договору між товариством та ОСОБА_1 , погодження сторонами умов кредитного договору, встановив невиконання умов договору позичальником щодо повернення боргу. Судом першої інстанції ухвалою було витребувано додаткові докази щодо зарахування кредитних коштів на рахунок відповідачки та встановлено судом факт зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідачки. У зв`язку з чим суд визнав позовні вимоги обґрунтованими, а відповідачем не були спростовані. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, в розмірі заявленому позивачем, суд вказав про відсутність заперечень щодо розміру витрат з боку відповідачки.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги та позиція інших учасників справи

Не погоджуючись із рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2025, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення заборгованості.

У апеляційній скарзі відповідачка зазначає, що у матеріалах справи відсутні оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти, інформація щодо того чи проходила особа яка укладала договір ідентифікацію, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка мала пройти ідентифікацію про прийняття пропозиції, відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник при укладенні договору.

Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення кредитного договору від 17.11.2023 №7281036, а тому вважає рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Заперечує також, як належний доказ відступлення прав вимог до нового кредитора за копіями договору факторингу без зазначення прізвища позичальника та номеру кредитного договору. Вказує, що лише оригінал Реєстр відступлення прав вимоги за договором про відступлення прав вимоги №23.10/24-Ф від 23.10.2024 та за договором №20/01/2025-01 від 20.01.2025 може підтвердити або спростувати факт відступлення права вимоги.

В апеляційній скарзі відповідачка просить суд витребувати у ТОВ «Юніт Капітал» для дослідження у судовому розгляді оригінали письмових доказів: договір факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024; договір факторингу №20/01/2025-01 від 20.01.2025; реєстр прав вимоги до договору факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024; реєстр прав вимоги до договору факторингу №20/01/2025-01 від 20.01.2025.

На апеляційну скаргу позивач ТОВ «Юніт Капітал» подав відзив, у якому заперечує апеляційну скаргу відповідача та просить у задоволенні скарги відмовити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

У відзиві зазначає, що ТОВ «Авентус Україна», перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання договору, перевірило не лише особисті дані відповідача з метою ідентифікації, а і платіжну картку, а саме: належність платіжної картки позичальнику. Зазначає, що договір було укладено в електронному вигляді та підписано сторонами електронним підписом у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».

Щодо доведення факту відступлення права грошової вимоги позивач зазначає, що таке відступлення права вимоги підтверджено належними доказами, а саме договорами факторингу, платіжними інструкціями та реєстрами боржників, копії яких додані до матеріалів справи.

Щодо клопотання позивача про витребування оригіналу Договору факторингу №20/01/2025-01 від 20.01.2025 з переліком договорів, за якими було відступлено право вимоги, вказує, що у позивача такі наявні лише в одному примірнику. Таким чином, оскільки судовий розгляд відбувається досить тривалий час, передача та довга відсутність даних документів може: позбавити фінансову компанію можливості надати оригінал у разі перевірки державними органами; створити ризик їх втрати або пошкодження, що поставить під загрозу не тільки сам договір, але й права та обов`язки сторін, закріплені у ньому. Проте, у разі витребування ухвалою суду, позивач може надати завірені копії даних договорів факторингу та додатки до них.

Щодо вимоги про витребування оригіналів реєстрів боржників зазначає, що витяги з реєстрів боржників формуються безпосередньо клієнтом та фактором, тобто сторонами договору факторингу. Позивач, як новий кредитор, не має впливу на їх форму чи вигляд, а також доступу до повного реєстру. Його роль обмежується отриманням документів, які передаються йому у зв`язку з виконанням договору факторингу. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, договір факторингу є двостороннім правочином, який передбачає перехід права вимоги від первісного кредитора до нового, і всі документи, що супроводжують цей процес, можуть мати індивідуальну форму, визначену за домовленістю між сторонами. Стверджує, що позивач на підтвердження позовних вимог надав усі потрібні витяги.

Межі розгляду справи апеляційним судом

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

В судове засідання учасники справи та їх представники не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток до електронних кабінетів.

Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи встановлені судом

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 7281036 про надання споживчого кредиту.

Згідно з п.1.3 кредитного договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 12500,00 грн, тип кредиту кредит, строк кредиту 360 днів (п.1.4 договору). Тип процентної ставки - фіксована. Договором визначені особливості застосування стандартної (1.99 %) та зниженої процентної ставки (1,692 %), порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення процентів та їх зміни.

З реквізитів договору вбачається, що такий підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором А8747 17.11.2023 18:00:15 ОСОБА_1 .

Цього ж дня електронним підписом одноразовим ідентифікатором А8747 відповідачка підтвердила факт ознайомлення з правилами надання у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток 1 до договору про надання споживчого кредиту № 7281036 від 17.11.2023).

17.11.2023 відповідачка ОСОБА_1 підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором MQ8184, 17.11.2023 17:59 паспорт споживчого кредиту, наданого ТОВ «Авентус Україна», в якому зазначено основні можливі умови кредитування (додаток 6 до позовної заяви)

Крім того, 19 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено додаткову угоду до договору № 7281036 від 17.11.2023, відповідно до якої суму кредиту було збільшено на 2 000,00 гривень. З додаткової угоди вбачається, що вона підписана відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором С8615 19.11.2023 ОСОБА_1 .

Згідно з листом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» від 13.11.2024 за вих. № 20241113-1/1 останні повідомили про успішність транзакції за №40524364 на суму 12 500,00 грн, що мала місце 17.11.2023 на номер картки НОМЕР_1 та транзакції за № 40538589 від 19.11.2023 на суму 2 000,00 грн на номер картки НОМЕР_1 .

23 жовтня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» уклали договір факторингу № 23.10/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» отримало за грошові кошти право вимоги, строк виконання яких настав або виникне в майбутньому до боржників, зазначених в Реєстрі, який формується, згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору.

На підтвердження переходу права вимоги, згідно з договором, позивач надав акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 23.10/24-Ф від 23 жовтня 2024 року та відповідний витяг з реєстру від 23 жовтня 2023 року, в якому, зокрема, зазначено, що загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 7281036 становить 33 481,60 грн, з яких 20 259,78 грн заборгованість за відсотками, 13 221,82 грн заборгованість за основною сумою боргу.

Разом з тим, 20 січня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 20/01/2025-01, згідно з умовами якого позивач отримав за грошові кошти право вимоги, строк виконання яких настав або виникне в майбутньому до боржників, зазначених в Реєстрі, який формується, згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору.

На підтвердження переходу права вимоги, згідно з договором позивач надав акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 20/01/2025-01 від 20 січня 2025 року та відповідний витяг з Реєстру від 20 січня 2025 року, в якому, зокрема, зазначено, що загальна заборгованість за кредитним договором № 7281036 становить 33 481,60 грн, з яких 20 259,78 грн заборгованість за відсотками, 13 221,82 грн заборгованість за основною сумою боргу.

Окрім цього позивач долучив до позовної заяви детальний розрахунок первинного кредитора (картка обліку договору).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2025 суд витребував від АТ «Універсалбанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 та зарахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 .

На виконання ухвали місцевого суду АТ «Універсалбанк» підтвердило факт випуску платіжної картки НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , а також підтвердило зарахування коштів 17 листопада 2023 року за платіжною операцією № НОМЕР_3 від ТОВ «Авентус Україна» на картковий рахунок НОМЕР_2 на суму 12 500,00 грн та зарахування коштів 19 листопада 2023 року за платіжною операцією № НОМЕР_4 від ТОВ «Авентус Україна» на картковий рахунок НОМЕР_2 на суму 2 000,00 гривень.

Застосовані норми права та мотиви апеляційного суду

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена у постанові Велика Палата Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18).

Серед іншого, заперечуючи проти позову, відповідачка в апеляційній скарзі не визнає факту пропозиції укласти договір та факту прийняття пропозиції в електронній формі, проходження ідентифікації, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.

Вказані твердження спростовуються наступним.

17.11.2023 укладено кредитний договір №72281036 про надання споживчого кредиту між ТОВ Авентус Україна та ОСОБА_1 .. Вказаний договір було підписано товариством за допомогою електронного підпису, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (додаток 5 до позову), з іншого боку підписано споживачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А8747, 17.11.2023 о 18 год. Зі змісту вказаного договору вбачається що такий укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства «Авентус Україна».

Зі змісту кредитного договору вбачається, що отримання ідентифікаційних даних проведено через систему BankID Національного банку України відповідно до якої встановлені анкетні дані позичальника, згідно з п 1.1. договору був використаний спосіб ідентифікації та верифікації споживача (п.1.15.договору).

Таким чином підтверджено, що відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а кошти на картковий рахунок не були б надіслані.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Щодо заперечень відповідачки з приводу того, що наданий позивачем Кредитний договір із відповідачем дійсно є укладеним в електронній формі, оскільки надані позивачем докази є лише роздруківками файлів у форматі PDF, то суд зазначає таке.

За змістом частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно, зокрема, із статтею 64 ЦПК України.

Так, як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 шляхом ідентифікації (реєстрації) заповнення на веб-сайті позивача усіх граф відповідної форми пропозиції про укладення кредитного договору надала відомості, що її ідентифікують, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, адресу проживання, РНОКПП, номер особистого електронного платіжного засобу, електронну адресу, та підтвердив їх за допомогою одноразового ідентифікатора А8747, попередньо пройшовши ідентифікацію шляхом використання системи BankID. При цьому кошти було перераховано саме на номер рахунку, вказаний позичальником в договорі.

Такі ж дані реєстрації місця проживання та РНОКПП вказані відповідачкою у її відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Так, позов з усіма додатками був сформований, підписаний ЕЦП та поданий через підсистему «Електронний Суд», в тому числі і Кредитний договір № 7281036 від 17.11.2023 (PDF-файл), який роздрукований судом та приєднаний до матеріалів цивільної справи в паперовому вигляді.

Подані документи посвідчені електронним підписом позивача та в позові зазначено про наявність оригіналів у позивача.

Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, а тому у суду не має сумніву щодо відповідності оригіналу поданих копій електронних доказів.

Вказане свідчить про відсутність необхідності дослідження судом оригіналу електронного доказу.

Вказаний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору є обов`язковими для виконання позичальником.

В апеляційній скарзі відповідачка заявила клопотання про витребування у позивача ТОВ «Юніт Капітал» оригіналів доказів, копії яких додано до позовної заяви, а саме: договір факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024; договір факторингу №20/01/2025-01 від 20.01.2025; реєстр прав вимоги до договору факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024; реєстр прав вимоги до договору факторингу №20/01/2025-01 від 20.01.2025.

У зв`язку з поданим відповідачкою клопотанням апеляційним судом було призначено розгляд апеляційної скарги в загальному провадженні з проведенням судового засідання та викликом учасників справи з метою з`ясування думки сторін щодо заявленого клопотання та вирішення такого в судовому засіданні.

Оскільки в судове засідання сторони справи не з`явились, суд дослідивши матеріали справи, доводи клопотання про витребування доказів, заперечення позивача щодо заявленого клопотання, викладене у відзиві, прийшов до висновку, що клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Позивачем подано до позовної заяви докази в електронній формі та підписано електронним підписом за допомогою системи «Електронний суд».

На підтвердження передання первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до відповідача за кредитним договором позивач надав сканкопії оригіналу договору факторингу №23,10/24-Ф від 23.10.2024, договір факторингу №20/01/2025-01 від 20.01.2025. З поданих копій договору вбачається, що такі містять обов`язкові реквізити сторін договору, прошиті та скріплені печатками обох сторін договору факторингу. Позивачем також подано витяг з реєстру боржників № б/н від 23.10.2024, який укладений між сторонами на виконання Договору факторингу № 23.10/24-Ф від 23.10.2024. Даний витяг оформлений у фізичній формі та має усі необхідні реквізити, а саме: форму, назву, погоджену сторонами, підписи сторін та основну інформацію, яка чітко підтверджує факт переходу права вимоги за кредитними договорами. Дані, зазначені в наданому витягу, достатні для умов договору факторингу та відповідають вимогам, встановленим законодавством України. Щодо копії витягу реєстру боржників № б/н від 20.01.2025 до договору факторингу № 20/01/2025-01 від 20.01.2025, оформленого у фізичній формі, він також має усі необхідні реквізити, а саме: назву, форму, погоджену сторонами, підписи сторін та основну інформацію, яка чітко підтверджує факт переходу права вимоги за кредитним договором.

Окремі докази, які були подані позивачем в електронній формі, колегією суддів долучено (роздруковано) у паперовій формі, зокрема, договір про надання споживчого кредиту № 7281036 від 17.11.2023 (а.с.142-146), договір факторингу № 23.10/24-Ф від 23.10.2024 з додатками (а.с.147-156), договір факторингу № 20/01/2025-01 від 20.01.2025 з додатками (а.с.157-162), Картка обліку Договору (розрахунок заборгованості) ОСОБА_1 , складений «Авентус Україна» (а.с.163-171).

Відповідно до частини першої статті 513 ЦК України, перехід права вимоги має бути підтверджений належними доказами, але конкретної форми витягів з реєстрів у законодавстві не встановлено. Законодавець лише вимагає, щоб передані документи підтверджували зміст зобов`язання та факт переходу права вимоги, що у даному випадку забезпечено.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Тобто офіційно засвідчену частину тексту з оригінального документа, що містить лише певну, вибрану інформацію та дані, які є актуальними для конкретної справи.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» конфіденційна інформація, яка стосується фінансових послуг, не підлягає розголошенню без згоди відповідних осіб, крім випадків, прямо передбачених законом. У контексті договорів факторингу така інформація включає деталі щодо боржників, їхніх зобов`язань. Крім того, реєстри прав вимоги містять персональні дані боржників, які захищені Законом України «Про захист персональних даних». Відповідно до цього закону, будь-яка обробка або передача таких даних можлива лише за згодою суб`єкта персональних даних або в межах чітко визначених правових підстав. У разі надання таких даних без правових підстав може виникнути загроза порушення прав осіб, чиї дані зазначені в реєстрі. Також важливо враховувати, що Закон України «Про інформацію» захищає конфіденційну інформацію, до якої належать дані про особу, умови її зобов`язань чи взаємодії із фінансовими установами. Цей закон встановлює, що доступ до такої інформації має бути обмежений та може здійснюватися виключно уповноваженими особами. Враховуючи викладене, сторона, яка уклала договір факторингу, не має права надавати повний реєстр прав вимоги третім особам. Це пояснюється тим, що умови договорів, за якими передаються права вимоги, є предметом конфіденційності. Надання такого реєстру могло б розкрити інформацію, яка не стосується конкретного предмета договору або конкретної передачі прав вимоги, що порушує зобов`язання сторони за договором та чинне законодавство України.

Реєстри прав вимоги в межах договорів факторингу містять інформацію, яка відповідно до законодавства України належить до таємниці фінансової послуги.

Таким чином, забезпечення збереження інформації, її нерозголошення та недопущення використання на свою користь або на користь третіх осіб є не лише правовим обов`язком, але й запорукою виконання принципів добросовісності у сфері фінансових послуг. У межах правовідносин, що виникають за договором факторингу, важливо підкреслити, що клієнт (ініціатор договору) має право передавати фактору лише ту інформацію, яка стосується конкретних осіб, щодо яких відбулося передання права вимоги. Це обмеження базується на принципах конфіденційності та належного використання інформації, які закріплені у чинному законодавстві України, зокрема в Законі України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «Про інформацію» та «Про захист персональних даних».

У контексті статей 512 та 1077 ЦК України, перехід права вимоги може підтверджуватися документами, які належним чином фіксують факт укладення договору факторингу та передачі прав. Це можуть бути засвідчені копії витягів, електронні документи або документи, підписані обома сторонами договору. Законодавець не встановлює вичерпного переліку чи форми таких документів, що вказує на необхідність їх оцінки з точки зору загальних критеріїв допустимості та належності, передбачених ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що подані витяги з реєстрів прав вимоги за договором факторингу відповідають вимогам, встановленим законодавством України. Відтак, колегія суддів не вбачала підстав для витребування оригіналів документів, належним чином завірені копії яких подані до позовної заяви (а саме: договір факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024; договір факторингу №20/01/2025-01 від 20.01.2025; реєстр прав вимоги до договору факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024; реєстр прав вимоги до договору факторингу №20/01/2025-01 від 20.01.2025).

В той же час щодо визначеної суми заборгованості ОСОБА_1 колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивачем пред?явлено до стягнення суму заборгованості, яка виникла у відповідача перед первісним кредитором та яка була зазначена у реєстрах боржників до Договору факторингу за № 23.10./24-Ф. 24.10.2024 та до Договору факторингу за № 20/01/2025-01 від 20.01.2025 - загальна сума заборгованості відповідачки 33481,60 грн, з яких 13221,82 грн - тіло кредиту та 20259,78 грн нарахованих процентів.

Встановлено, що загальна сума кредиту, отримана відповідачкою згідно Договору про надання споживчого кредиту № 7281036 від 17.11.2023 та додаткової угоди від 19.11.2023, становила 14500 грн. Договором було визначено тип процентної ставки фіксована та передбачено застосування стандартної (1.99 %) та зниженої процентної ставки (1,692 %).

З Картка обліку Договору (розрахунку заборгованості) ОСОБА_1 , складеного «Авентус Україна», вбачається, що нарахування заборгованості за процентами (з врахуванням часткового погашення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками) кредитором «Авентус Україна» здійснювалось з 17.11.2023 по 06.12.2023 за зниженою процентною ставкою, а з 08.12.2023 за стандартною процентною ставкою 1.99 % в день. Кредитор здійснював нарахування відсотків до 31.05.2024. Загальна сума заборгованості визначена 33481,60 грн., з яких 13221,82 грн за тілом кредиту, та 20259,78 грн за відсотками. Таку суму в подальшому було відступлено новому кредитору, а в подальшому позивачеві.

22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі Закон № 3498-ІХ), який набрав чинності 24.12.2023, яким зокрема внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

При цьому, згідно п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 3498-ІХ) було передбачено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону (щодо внесення змін у Закон України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом, та визначено - надавачам фінансових послуг (крім банків) та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 денна ставка мала бути не більше 2,5% в день, з 22.04.2024 - не більше 1,5% в день, а з 20.08.2024 - не більше 1% в день.

Спірний кредитний договір № 7281036 укладено 17.11.2023 на строк 360 днів. Закон № 3498-ІХ набрав чинності 24.12.2023.

Відтак, з 22 квітня 2024 року нарахування процентів могло проводитись за ставкою, не більше ніж 1,5 % в день.

Як зазначалось вище, відповідно до розрахунку заборгованості, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, кредитор здійснював нарахування відсотків до 31.05.2024. Згідно вказаного розрахунку, заборгованість за відсотками станом на 31.05.2024. визначена 20259,78 грн, з яких 9735,22 грн. за період з 17.11.2023 по 21.04.2024, та 10524,56 грн. за період з 22.04.2024 по 31.05.2024.

Зважаючи на те, з 22.04.2024 по 31.05.2024 нарахування відсотків слід було проводити виходячи з процентної ставки 1.5 % в день, тому сума процентів за цей період, виходячи із заборгованості за тілом кредиту 13221,82 грн., становить 7922,20 грн. (13221,82 х 1,5 = 198,22 (198,32) грн в день х 40 днів).

Враховуючи наведене, ту обставину, що відповідачка не довела здійснення погашень за цим договором на користь позивача або первісного кредитора у більшому розмірі, ніж зазначено у розрахунку заборгованості, судова колегія дійшла висновку, що стягненню на користь позивача підлягає заборгованість за договором № 7281036 від 17.11.2023 у межах визначеного первісним кредитором строку (станом на 31.05.2024) у розмірі 30890,24 грн, з яких: 13221,82 грн заборгованість за основною сумою боргу, 17668,42 грн за відсотками (у тому числі 9 735,22 грн за відсотками за період із 17.11.2023 по 21.04.2024, а також 7933,20 грн за відсотками за період із 22.04.2024 по 31.05.2024 за ставкою 1,5% в день).

Висновки апеляційного суду

Зважаючи на викладене, враховуючи неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, рішення місцевого суду, відповідно до п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 слід змінити, стягнувши з відповідаки на користь позивача заборгованість у розмірі 30890,24 грн, з яких: 13221,82 грн заборгованість за основною сумою боргу, та 17668,42 грн за відсотками.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України ).

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України ).

За подання позовної заяви позивачем сплачено 2422,40 грн (а.с. 18). За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 4542 грн (а.с. 111).

Оскільки позовні вимоги задоволено частково (92,26%) на користь позивача підлягає відшкодуванню 2234,91 грн судового збору, а на користь відповідача (пропорційно до відмовленої частини вимог 7,74%) 351,55 грн. Тому, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути різницю судового збору в розмірі 1883,36 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2025 року змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01024, м. Київ, вулиця Рогнідинська, буд. 4 літера А, офіс 10, ) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 7281036 від 17.11.2023 у розмірі 30890,24 грн, з яких: 13221,82 грн заборгованість за основною сумою боргу, та 17668,42 грн за відсотками.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» 1883,36 гривень у відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2026 року.

Головуюча

Судді: