Справа № 158/2814/25 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч Ю. Л.
Провадження № 22-ц/802/138/26 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Русинчук М. М.,

з участю: представника позивача Сечка С. В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_2 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 листопада 2025 року в складі судді Сіліч Ю. Л.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (надалі - ПрАТ «Страхова група «ТАС») звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 09.02.2024 на автомобільні дорозі Західний обхід, м. Львова, 12 км +600 м, Львівського району Львівської області дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ТОВ «УЛФ-Фінанс». В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.03.2024 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 , був застрахований ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу ПК/21 «Правильне Каско» № 505275 від 17.03.2017, на підставі якого здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 320474,87 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_1 », на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № 217564795, у зв`язку з чим товариство здійснило виплату в розмірі 160 000 грн.

Оскільки ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не здійснила виплату в повній мірі страхового відшкодування, позивач, до якого у порядку зворотної вимоги перейшло право на отримання від відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, просило стягнути з ОСОБА_2 шкоду завдану в результаті ДТП в сумі 160474, 87 грн. та судові витрати по сплаті судового збору

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 листопада 2025 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в сумі 160474 грн. 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» 3028 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ДТП сталося за участі двох транспортних засобів, якими керував ОСОБА_2 . Крім автомобіля марки «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_1 », був наявний причеп WEEKEND W350B, д.н.з. НОМЕР_3 . Вказаний причеп був забезпечений страховим полісом №ЕР.216478594 від 26.08.2023 року, який виданий ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Виплат по страховому полісу №ЕР.216478594 від 26.08.2023 (за причеп) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в користь позивача не здійснювала. Відповідальність відповідача була забезпечена двома полісами, а позивач отримав відшкодування лише за одним. Тому позов про стягнення різниці страхового відшкодування не підлягав до задоволення як передчасний, оскільки позивач не отримав відшкодування по полісу, яким була застрахована відповідальність страховим полісом №ЕР.216478594 від 26.08.2023, який виданий ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Також вказує на відсутність договору про страхування наземних транспортних засобів FO 1103409 від 18.08.2023 на підставі якого відбулась оплата страхового відшкодування в користь ТОВ «Ульф-Фінанс» в сумі 320474,878 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ПрАТ «Страхова група «ТАС» просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту ПЕ/21 «ПРАВИЛЬНЕ КАСКО» № А - 505275 від 17.03.2017. Згідно з вказаним договором позивач застрахував майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобіля «DAF» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно з додатком № 3 до Генерального договору страхування наземного транспорту ПЕ/21 «ПРАВИЛЬНЕ КАСКО» № А - 505275 від 17.03.2017, реєстр застрахованих транспортних засобів № 08-23 від 04.09.2023 ТЗ автомобіля «DAF» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зазначений у п. 123 реєстру, та визначено номер додатку до договору F-1103409. Заперечує доводи апеляційної скарги щодо на наявність декількох полісів ОСЦПВВНТЗ посилаючись на пункт 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.02.2024 на автомобільній дорозі Західний обхід, м. Львова, 12 км +600 м, Львівського району Львівської області дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ТОВ «УЛФ-Фінанс». В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.03.2024 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 , був застрахований ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу ПК/21 «Правильне Каско» №А - 505275 від 17.03.2017, відповідно до якого страхові суми, страхові тарифи, страхові премії, франшизи строки дії договору визначаються в реєстрі щодо кожного зазначеного в реєстрі до цього договору застрахованого транспортного засобу.

Згідно з додатком № 3 до Генерального договору страхування наземного транспорту ПЕ/21 «ПРАВИЛЬНЕ КАСКО» № А - 505275 від 17.03.2017, реєстр застрахованих транспортних засобів № 08-23 від 04.09.2023 ТЗ автомобіля «DAF» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зазначений у п. 123 реєстру, та визначено номер додатку до договору F-1103409.

09.02.2024 ТОВ «УЛФ-Фінанс» звернулося до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про настання події.

Відповідно до Рахунку на передоплату № 2401682 від 12.02.2024, наданого ТОВ «ТЕС ТРАКС ЛЬВІВ», загальна сума відновлювального ремонту автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 , склала 343474,87 грн.

Відповідно до страхового акту № 06880/01/924 від 20.03.2024 та розрахунку страхового відшкодування, розмір страхового відшкодування склав 320474,87 грн.

Як вбачається з платіжної інструкції № 401203 від 21.03.2024 АТ «СГ «ТАС» сплачено страхове відшкодування в сумі 320474,87 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_1 », був забезпечений полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ СК «ПЗУ Україна» ЕР № 217564795, згідно з умовами якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, складає 160 000,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 00121152 від 02.07.2024 ПрАТ «Страхова Компанія» ПЗУ Україна сплатило ПрАТ «Страхова група «ТАС» 160000 грн. страхового відшкодування в порядку регресу (а.с.25).

Пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до частин 16, 17 статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц: стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Позивач, як страховик потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_2 , в порядку суброгації.

Отже, відносини між ОСОБА_2 та його страховиком ПрАТ СК «ПЗУ Україна» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом № 1961-IV.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону № 1961 - IV встановлюють певні умови (обмеження) для визначення розміру шкоди (збитків),яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: виключно відшкодовується:

1) Оцінена шкода, а розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленому у полісі (п. 22.1 ст. 22 Закону №1961- IV);

2) Розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу

3) Розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (ст. 9, 12 Закону № 1961 - IV).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961- IV передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Встановлено, що позивач на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу ПК/21 «Правильне Каско» №А - 505275 від 17.03.2017 (додаток до договору F-1103409) перерахував на рахунок СТО ТОВ «ЕВВ АУТОМОТІВ ЛЬВІВ», що здійснювало ремонт автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 , страхове відшкодування в розмірі 320474,87грн, а отже має право вимоги до ОСОБА_2 , з вини якого трапилась ДТП.

При цьому страховиком ОСОБА_2 - ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплачено ПрАТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме у розмірі 160 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 00121152 від 02.07.2024.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд першої інстанції, належно дослідивши докази та правильно застосувавши норми матеріального права, обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням і правомірно задовольнив позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ДТП приймало участь два транспортні засоби, якими керував ОСОБА_2 і відповідальність відповідача була забезпечена двома полісами, а позивач отримав відшкодування лише за одним, а тому відсутні підстави для задоволення позову, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ДТП сталась за участі двох транспортних засобів під керуванням відповідача ОСОБА_2 : автомобіля марки «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа марки «WEEREND W 350B», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Відповідно до пункту 36.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем.

Причіп «марки «WEEREND W 350B», д.р.н. НОМЕР_4 , є транспортним засобом без власного джерела енергії і здійснював рух лише за допомогою тягача, а саме автомобіля «Mercedes», д.р.н. НОМЕР_1 , який перебував під керуванням винної у ДТП особи.

Системний аналіз наведених положень закону свідчить про те, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, у разі, якщо ДТП сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою під час буксирування.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 163/3008/17 (провадження № 61-38637св18).

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, переоцінки доказів, які були предметом судового розгляду і яким суд надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат по сплаті судового збору відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 листопада 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді