УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 401/3428/25

провадження № 61-1535ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 08 січня 2026 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від

17 листопада 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від

28 листопада 2025 року клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Не погодившись із ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08 січня 2026 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження не передбачено статтею 353 ЦПК України.

04 лютого 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 08 січня 2026 року скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення її клопотання щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28листопада 2025 року слід відмовити з таких підстав.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 рокуне може бути прийнята до провадження, оскільки по суті в апеляційному порядку не переглядалася, а тому відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України та пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

2. Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 08 січня 2026 року, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права.

Із оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

У частині першій статті 353 ЦПК визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац 5 підпункту 3. 2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року №3-рп/2010).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) зазначено, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №752/1016/17 (провадження

№ 61-19138сво18) зазначено, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню (пункт 1 частини першої статті 358 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року про відмову у розгляді справи за правилами загального позовного провадження, яка не входить до визначеного статтею 353 ЦПК України переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження відповідно до пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Крім цього, Верховний Суд зазначає, що сторони та інші учасники справи не позбавлені можливості включити заперечення на ухвали суду, які не входять до переліку ухвал, передбачених статтею 353 ЦПК України, до апеляційної скарги на рішення суду по суті спору (частина друга статті 353 ЦПК України).

По суті доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявницею норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 08 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник