ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м. Київ

Справа № 621/2247/23

Провадження № 61-16120св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року в складі колегії суддів Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність виконуючої обов`язки начальника Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нагорної Олени Олександрівни та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просив:

1) визнати неправомірною бездіяльність виконуючої обов`язки начальника Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Зміївський ВДВС) Нагорної О. О., яка полягає у непроведенні перерахунку сум аліментів, які підлягають стягненню з нього на підставі судового наказу № 621/2247/23, виданого Зміївським районним судом Харківської області 04 липня 2023 року, з виключенням з такого розрахунку одноразової додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн на місяць, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під нас дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) виплачувались йому як військовослужбовцю, який бере безпосередню участь у бойових діях;

2) зобов`язати виконуючу обов`язки начальника Зміївського ВДВС Нагорну О. О.:

- провести починаючи з червня 2023 року перерахунок сум аліментів, які підлягають стягненню з нього на підставі судового наказу № 621/2247/23, виданого Зміївським районним судом Харківської області 04 липня 2023 року, виключивши з такого розрахунку суми одноразової додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн на місяць, що відповідно до пункту 1 Постанови № 168 виплачувались йому як військовослужбовцю, який бере безпосередню участь у бойових діях;

- у подальшому проводити нарахування сум аліментів, які підлягають стягненню з нього на підставі судового наказу № 621/2247/23, виданого Зміївським районним судом Харківської області 04 липня 2023 року, без врахування сум одноразової додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн на місяць, що відповідно до пункту 1 Постанови № 168 виплачуються йому як військовослужбовцю, який бере безпосередню участь у бойових діях;

- за наслідками проведеного перерахунку, вказаного в підпункті 1 пункту 2 цієї заяви, суми надміру стягнених аліментів віднести в рахунок наступних майбутніх стягуваних аліментів за виконавчим провадженням № НОМЕР_2.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

12 червня 2025 року ухвалою Зміївського районного суду Харківської області скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність виконуючої обов`язки начальника Зміївського ВДВС Нагорної О. О., яка полягає у непроведенні перерахунку сум аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на підставі судового наказу № 621/2247/23, виданого Зміївським районним судом Харківської області 04 липня 2023 року, з виключенням з такого розрахунку сум одноразової додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн на місяць, що відповідно до пункту 1 Постанови № 168 виплачувались ОСОБА_1 як військовослужбовцю, який бере безпосередню участь у бойових діях.

Зобов`язано виконуючу обов`язки начальника Зміївського ВДВС Нагорну О. О. :

- провести починаючи з червня 2023 року перерахунок сум аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на підставі судового наказу № 621/2247/23, виданого Зміївським районним судом Харківської області 04 липня 2023 року, виключивши з такого розрахунку суми одноразової додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн на місяць, що відповідно до пункту 1 Постанови № 168, виплачувались ОСОБА_1 як військовослужбовцю, який бере безпосередню участь у бойових діях;

- здійснювати нарахування сум аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на підставі судового наказу № 621/2247/23, виданого Зміївським районним судом Харківської області 04 липня 2023 року, без урахування сум одноразової додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн на місяць, що відповідно до пункту 1 Постанови № 168 виплачуються ОСОБА_1 як військовослужбовцю, який бере безпосередню участь у бойових діях.

В іншій частині скаргу залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що державний виконавець під час розгляду заяви боржника ОСОБА_1 не розглянула питання перерахунку сум аліментів, з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 10 грудня 2024 року в справі № 580/9551/23, про те, що додаткова винагорода, установлена пунктом 1 постанови № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.

У частині вимоги скарги щодо зобов`язання державного виконавця за наслідками проведеного перерахунку, вказаного в підпункті 1 пункту 2 даної заяви, суми надміру стягнених аліментів віднести в рахунок наступних майбутніх стягуваних аліментів за ВП № НОМЕР_2, скарга не підлягає задоволенню, оскільки відповідний перерахунок не здійснений та відсутні відомості про надмірно сплачені кошти.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

12 листопада 2025 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 12 червня 2025 року скасовано в частині задоволення скарги ОСОБА_1 . У задоволенні скарги ОСОБА_1 в цій частині відмовлено. В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що помилковими є висновок суду першої інстанції про те, що віднесення цієї додаткової винагороди до одноразового виду грошового забезпечення військовослужбовця вказує на неможливість її урахування під час обчислення розміру аліментів. Ця винагорода за змістом пункту 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (далі - Перелік № 146), впродовж дії воєнного стану має постійний характер, що підтверджують відомості про щомісячні доходи боржника, які надала військова частина № НОМЕР_1 . Тому державний виконавець правильно розрахував розмір аліментів, включивши до бази підрахунку цю винагороду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року, в якій просить її скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що за своєю правовою природою додаткова винагорода, установлена пунктом 1 Постанови № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.

Наразі у Верховному Суді наявний неоднаковий, суперечливий підхід щодо визначення характеру додаткової винагороди. Різне тлумачення Верховним Судом норм права в постановах від 10 грудня 2024 року в справі № 580/9551/23 та від 08 серпня 2025 року в справі № 636/3608/24 стало наслідком нечіткості нормативно-правових актів, які регламентують питання виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Вважає, що є підстави для відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 08 серпня 2025 року в справі № 636/3608/24.

Доводи інших учасників справи

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 червня 2023 року Зміївським районним судом Харківської області видано судовий наказ № 621/2247/23, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 11).

04 липня 2023 року стягувач ОСОБА_3 отримала судовий наказ (а. с. 13).

Згідно з копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ № 220 від 20 липня 2023 року ОСОБА_1 залучений з 17 липня 2023 року до складу сил та засобів 10 армійського корпусу для виконання бойового (спеціального) завдання на підставі бойового розпорядження командира військ 10 армійського корпусу від 29 квітня 2023 року (а. с. 59).

14 квітня 2025 року боржник ОСОБА_1 звернувся до Зміївського ВДВС з заявою, в якій просив: починаючи з червня 2023 року провести перерахунок сум аліментів, які підлягають стягненню з нього на підставі судового наказу № 621/2247/23, виданого Зміївським районним судом Харківської області 04 липня 2023 року, виключивши з такого розрахунку суми одноразової додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн на місяць, що відповідно до пункту 1 постанови № 168 виплачувались йому як військовослужбовцю, який бере безпосередню участь у бойових діях; у подальшому проводити нарахування сум аліментів, які підлягають стягненню з нього на підставі судового наказу № 621/2247/23, виданого Зміївським районним судом Харківської області 04 липня 2023 року, без врахування сум одноразової додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн на місяць, що відповідно до пункту 1 Постанови № 168 виплачуються йому як військовослужбовцю, який бере безпосередню участь у бойових діях; за наслідками проведеного перерахунку, вказаного в підпункті 1 пункту 2 цієї заяви, суми надміру стягнених аліментів віднести в рахунок наступних майбутніх стягуваних аліментів за ВП № НОМЕР_2 (а. с. 60-63).

14 травня 2025 року в. о. начальника Зміївського ВДВС повідомила боржника про перебування у відділі виконавчого провадження АСВП НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу Зміївського районного суду Харківської області від 04 липня 2023 року, а також про звернення стягнення на доходи боржника у військовій частині № НОМЕР_1 та надала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (а. с. 64, 65).

Згідно з копією довідки військової частини № НОМЕР_1 про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачено винагороду за виконання службово-бойових завдань у таких розмірах: за 2023 рік: червень - 30 000,00 грн; липень - 43 548,39 грн; серпень - 100 000,00 грн; вересень - 83 666,67 грн; жовтень - 43 548,39 грн; листопад - 53 333,33 грн; грудень - 80 645,16 грн; за 2024 рік: січень - 16 129,03 грн; лютий - 51 724,14 грн; березень - 100 000,00 грн; квітень - 100 000,00 грн; травень - 90 322,58 грн; червень - 83 666,67 грн (а. с. 68 зворот).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначеної у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження»випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання (частина перша статті 2 Закону № 1403-VIII).

Згідно часткою першою статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За вимогами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У частині другої статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу (далі - СК) Українизакріплено батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина перша 26 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої Закон № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з абзацом першим пункту 1 Постанови № 168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України, деяким іншим особам визначається відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Згідно з пунктом 8 Розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

25 січня 2023 року наказом Міністерства оборони України № 44 внесено зміни до Порядку № 260, згідно з якими додаткова винагорода, визначена Постановою № 168, належить до одноразових видів грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу шістнадцятого пункту 2 розділу I Порядку № 260 (із змінами, зареєстрованими в Міністерстві України 30 січня 2023 року) до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану.

Відповідно до пункту 1 Переліку № 146 утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати.

У пункті 8 Переліку № 146 визначено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику в тому числі у разі подання заяви стягувачем або боржником. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

Отже, у справі, що переглядається, державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону № 1404-VIII та врахував, що наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44 «Про внесення змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення доповнено додатковою винагородою на період дії воєнного стану, тобто вона в цей період сплачується щомісяця у певному розмірі, який визначає командир військової частини за місцем перебування боржника на грошовому забезпеченні.

У постанові Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 122 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146» встановлено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ тощо утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року № 1263 внесено зміни до пункту 8 Переліку № 146 щодо видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, доповнено його після слів «з усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується за період воєнного стану».

Отже, додаткова винагорода увійшла до переліку видів доходу, що мають бути враховані під час визначені розміру аліментів.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2025 року в справі № 636/3608/24.

Зазначений висновок Верховного Суду є чітким, зрозумілим та послідовним, тому Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду щодо застосування зазначених вище норм права, на що покликається заявник в касаційній скарзі.

Доводи, наведені заявником щодо необхідності для відступлення від висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 08 серпня 2025 року в справі № 636/3608/24, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, а також хибній оцінці характеру спірних правовідносин.

З копії довідки військової частини № НОМЕР_1 про нараховане та виплачене грошове забезпечення вбачається факт отримання ОСОБА_1 винагороди за виконання службово-бойових завдань у період 2023-2024 років. Ця винагорода за змістом пункту 8 Переліку № 146 впродовж дії воєнного стану має постійний характер, що підтверджують відомості про щомісячні доходи боржника, які надала військова частина № НОМЕР_1 , тому державний виконавець правильно розрахував розмір аліментів, включивши до бази підрахунку цю винагороду.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами в справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні в справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність органу ВДВС, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.

Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. М. Ситнік В. М. Ігнатенко І. М. Фаловська