У Х В А Л А

23.02.2026 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Гулієва М. І., вивчивши матеріали справи за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ від 18.02.2026 року справу передано для розгляду судді Гулієвій М. І.

23.02.2025 року суддею Гулієвою М. І. у справі заявлено самовідвід, який підлягає вирішенню судом, що розглядає справу. В обґрунтування наявності підстав для самовідводу суддя Гулієва М. І. посилається на те, що відповідачка у справі є її сусідкою, що може викликати сумніви в неупередженості або об`єктивності головуючого судді, а тому з метою усунення сумнівів щодо реалізації права на справедливий суд, суддя підлягає самовідводу при розгляді вищевказаної цивільної справи.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає самовідводу, якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з частиною першою статті 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37, 38 даного Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до статті 39 ЦПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Згідно ст. 15 Кодексу суддівської етики суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема щоб запобігти упередженості судді під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

У статті 17 вказаного Закону закріплено застосування судами при розгляді справ Конвенції та практики Суду як джерела права.

Відповідно до п. 56 рішення ЄСПЛ від 06 березня 2018 року у справі «Михайлова проти України» ЄСПЛ нагадує, що «безсторонність», як правило, означає відсутність упередженості або необ?єктивності, а її існування або відсутність можуть встановлюватися різними шляхами. Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 повинно встановлюватися згідно з: суб?єктивним критерієм, при якому мають ураховуватись особисті переконання та поведінка конкретного судді (тобто, чи мав суддя будь-які особисті упередження або чи був він об?єктивним у цій справі); та об?єктивним критерієм, тобто шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд (та, серед інших аспектів, його склад) достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обгрунтований сумнів у його безсторонності ( рішення у справі «Моріс проти Франції» (Morice V. France), заява N? 29369/10, пункт 73, ЄСПЛ 2015). У контексті об?єктивного критерію, крім поведінки судді слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обгрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає в якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об?єктивно обгрунтованим. Об?єктивний критерій в основному стосується ієрархічних чи інших зв?язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв?язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або, іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється».

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошує, що такі правила виражають заінтересованість національного законодавця з приводу усунення всіх обґрунтованих сумнівів щодо неупередженості відповідного судді чи суду, та є спробою забезпечити неупередженість шляхом усунення причин таких проблем. Окрім забезпечення відсутності фактичної упередженості, вони спрямовані на усунення будь-якого прояву небезсторонності, і таким чином сприяють підвищенню довіри, яку суди мають вселяти громадськості у демократичному суспільстві. Таким чином, ЄСПЛ вказав, що будь-який суддя, стосовно якого є законні підстави для побоювань у відсутності неупередженості, повинен взяти самовідвід.

Згідно п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів, при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Порядок розгляду питання про самовідвід регламентований положеннями частин першої та другої статті 40 ЦПК України, якими визначено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє самовідвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Питання про самовідвід вирішується без повідомлення учасників справи на підставі вимог частини восьмої статті 40 ЦПК України.

З метою уникнення будь-яких непорозумінь при вирішенні даного спору головуючий суддя має бути відведений заради виключення можливості стверджувати про сумнів щодо його об`єктивності та упередженості.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що з метою уникнення будь-яких сумнівів у неупередженості судді при розгляді справи та забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Франківського районного суду м. Львова, заява судді Гулієвої М. І. про самовідвід у розгляді вказаної справи підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 36,40,260,261 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Заяву головуючого судді Гулієвої М. І. про самовідвід - задоволити.

Відвести суддю Франківського районного суду м. Львова Гулієву Мирославу Іванівну від розгляду справи за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Справу за позовом позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - передати до канцелярії Франківського районного суду м. Львова для повторного автоматизованого розподілу, для визначення судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя М.І.Гулієва