Провадження №2/523/1245/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участі секретаря Ячменьової Д.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини

УСТАНОВИВ:

12 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 за АСВП №78768660 у розмірі 13 518, 48 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що після винесення судового наказу, державним виконавцем Пересипського ВДВС у м. Одесі, було відкрите виконавче провадження №78768660. Однак, станом на 04.11.2025 у відповідача утворилася заборгованість, оскільки покладене на нього зобов`язання виконується не в повному обсязі. Згідно розрахунку заборгованості від 04.11.2025 зі сплати аліментів сформованого Пересипським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), державним виконавцем Тараненко В.В. у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір, якої становить 31 359,98 грн. (тридцять одна тисяча триста п`ятдесят дев`ять гривень, 98 коп.)

08 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на позов, за змістом якого відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає заборгованість штучною, яка виникла не з його вини, пізнє відкриття виконавчого провадження неврахування платежів за червень та липень 2025 року, затримка виконавцем направлення постанови про арешт та звернення стягнення на заробітну плату, арешт рахунків відбулися 20 серпня 2025 року, але автоматичні відрахування розпочато лише у листопаді 2025 року. Виконавець не вжив негайних заходів до стягнення з урахуванням боргу, що призвело до накопичення прострочення за серпень-жовтень. Відповідач не ухилявся від обов`язку, а сплачував частково добровільно. Розрахунок позивача є грубо неправильним і завищеним, не враховано часткові сплати .

Сторони в судове засідання 26 лютого 2026 року не прибули, в матеріалах справи є заяви позивачки та представника відповідача про розгляд справи у їх відсутності.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 12.09.2009 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Першим РАЦС ОМУЮ, актовий запис №1189. 30.05.2016 року Суворовським районним судом м. Одеси шлюб було розірвано.

У шлюбі у ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 народилася спільна донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво серії НОМЕР_1 .

Згідно з рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22 березня 2023 року під час розгляду справи №523/14853/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон відповідач повідомляв про неможливість надання нотаріально посвідченого дозволу через перебування на військовій службі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2022 року визначено місце проживання дитини разом із матір`ю .

На час розгляду справи дитина проживає з матір`ю за кордоном.

09 липня 2025 року Пересипським районним судом м.Одеси видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви тобто з 01.06.2025 р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05 серпня 2025 року, старшим державним виконавцем Пересипським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Тараненко В.В. , було відкрите виконавче провадження №78768660 з виконаня судового наказу № 523/10961/25.

20 серпня 2025 року старшим державним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи боржника у банку для здійснення видаткових операцій.

04 листопада 2025 року виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату , пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Згідно з розрахунком заборгованості складеним старшим державним виконавцем станом на 04.11.2025 у відповідача утворилася заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір, якої становить 31 359,98 грн

Як вбачається з розрахунку його початок зазначено з жовтня 2025 року і вже містить сукупний розмір заборгованості - 44375,61 грн., при цьому, не зазначено як вказана сума була нарахована, який розмір заробітної плати враховувався.

Згідно з наданих відповідачем доказів ним також було сплачено добровільно аліменти до відкриття виконавчого провадження:26.06.2025 року - 4000 грн, 27.07.2025 року -4000 грн.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 31 липня 2019 року № 554/13475/15-ц (провадження № 61-25124св18) міститься висновок про те, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. У разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі накладати штраф на боржника за невиконання рішення у визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк.

У постанові Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 916/1605/15-г міститься висновок про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії. Із фабули частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», вбачається, що проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відноситься до їх числа.

Аналіз наданих доказів вказує на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відсутні докази, що відповідач знав про відкриття виконавчого провадження, не доведено його вину у несплаті аліментів. Необхідно звернути увагу на те, що відповідач працює, є військовослужбовцем, проходить службу, і отримує заробітну плату, про цю обставину знала позивачка продовж багатьох років і зацікавлена була повідомити виконавця для належного реагування і виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення пені.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 279,273, 354,355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 02 березня 2026 р.

Суддя