КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Справа №569/675/26
Провадження № 4-с/552/8/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2026 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Безугла А.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у посилаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 21636343 з примусового виконання виконавчого листа №2-4524, виданого 09.11.2009 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього син ОСОБА_4 та неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму, до досягнення повнолітня починаючи з 15.09.2009 року. З метою виконання виконавчого документа 30.08.2010 року винесено постанову про арешт майна бордника. 17.05.2017 року на підставі заяви стягувача виконавчий лист № 2-4524 від 09.11.2009 року повернуто ОСОБА_2 . Просив зобов`язати державного виконавця скасувати арешт майна боржника та заборону його відчуження на все майно належне ОСОБА_1 накладений постановою від 30.08.2010 року у межах виконавчого провадження № 21636343.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2026 року відкрито провадження по справі.

У судове засідання скаржник та представник скаржника не з`явилися, від представника скаржника надійшла суду заява про розгляд скарги в його відсутність та відсутність скаржника, скаргу підтримують та просить задовольнити.

Заінтересована особа Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання свого представника не направив, надав до суду відзив на скаргу, просили відмовити у задоволенні скарги з підстав зазначених у відзиві.

Інші учасники у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Судом установлено, що у провадженні відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 21636343 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму, до досягнення повнолітня починаючи з 15.09.2009 року.

На виконання рішення видано виконавчий лист № 2-4524/09.

30.08.2010 року постановою державного виконавця служби Рівненського МУЮ Гончаруком Ю.Д. накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження.

В подальшому, 17.05.2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за її заявою без виконання виконавчий лист № 2-4524 від 09.11.2009 року на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Представником скаржника подано до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про скасування постанови про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та скасування обтяження та виключення запису щодо заборони відчуження об`єктів нерухомого майна відносно боржника ОСОБА_1 .

Листом Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.01.2026 року скаржнику повідомлено про неможливість скасування постанови про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 у зв`язку із знищенням та закінченням строку зберігання виконавчого провадження та рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке можливо було звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з майна боржника на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувану, винесеної в порядку пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», для зняття арешту з майна у державного виконавця відсутні правові підстави.

Частиною 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Тобто, після закінчення виконавчого провадження, державний виконавець повинен зняти, арешти та інші обмеження, які накладаються на майно впродовж виконання виконавчих дій. Відсутність відкритого виконавчого провадження по виконанню рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту.

Отже, відповідно до Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець, завершуючи виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на майно боржника повинен був зняти арешт, проте цього зроблено не було.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами скаржника, що державною виконавчою службою, вчасно не були вжиті заходи щодо скасування арешту та інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у зв`язку з чим скаржник не має можливості в повному обсязі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

За ст.321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 щодо бездіяльності Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є такими, що підлягають задоволенню судом повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260-261, 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Зобов`язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт майна боржника та заборону його відчуження на майно належне ОСОБА_1 накладений постановою державного виконавця від 30.08.2010 року у виконавчому провадженні № 21636343 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4524 від 09.11.2009 року Київського районного суду м. Полтави.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 02 березня 2026 року.

Суддя Ж.В.Кузіна