Провадження №: 2/336/2248/2026
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

02 березня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Коваленко П.Л., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори про зняття заборони (арешту) з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мар`єнко В.Ю. звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя із позовною заявою до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори про зняття заборони (арешту) з нерухомого майна.

Дослідивши позовну заяву з додатками, суддя вважає, що подана позовна заява не може бути прийнята у провадження з таких підстав.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач просить суд скасувати обтяження (арешт) з майна, який було накладено на підставі ухвали про забезпечення позову Шевченківського місцевого суду міста Запоріжжя від 15.04.2003 в порядку забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частинами першою, другою, дев`ятою, десятою статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частинами 7, 8 статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

З позовної заяви ОСОБА_1 немає можливості встановити, чи було відкрито виконавче провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , чи виконано ОСОБА_1 рішення суду про стягнення з нього грошових коштів в сумі 13309,66 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України,кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи, що арешт на майно накладено задля забезпечення виконання рішення суду, тобто позивач фактично має статус боржника, суд приходить до висновку про те, що позивач не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачені інші способу судового захисту, а саме: оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у разі відкриття виконавчого провадження або подання суду вмотивованого клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, провадження у справі не може бути відкрито, оскільки арешт на майно ОСОБА_3 накладений з метою забезпечення позову, а тому він не може бути позивачем у цій справі і така справа не підлягає розгляду у позовному провадженні на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Прийнявши такий позов до розгляду, під час судового розгляду суд буде зобов`язаний закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Схожі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20, від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20.

Керуючись ст. 156-158, 186, 255, 352-354, 447 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори про зняття заборони (арешту) з нерухомого майна - відмовити.

Копію ухвали направити позивачу. Позовну заявою та додані до неї документами не повертати позивачу, оскільки вони надійшли до суду в електронному вигляді.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.Л. Коваленко