КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/14439/24

Апеляційне провадження № 22ц/824/2666/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гаврилової О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 9А», про визнання права користування квартирою та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила: визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 ;

зобов`язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти з позивачем договір найму житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 2-4).

Вимоги позову обґрунтовані тим, що бабусі позивача - ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів, було видано ордер № 1092 на житлове приміщення, що складається з трьох кімнат, за адресою: АДРЕСА_2 , на сім`ю з шести осіб: чоловіка ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 , сина ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 та дочку ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_2 , відповідно до розпорядження № 514 від 18 листопада 1994 року представника Президента України, переоформлено особистий рахунок вказаної квартири з основного квартиронаймача на її чоловіка та дідуся позивача - ОСОБА_3 , на склад сім`ї: він, син ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 , невістка ОСОБА_7 , онук ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла тітка позивача ОСОБА_6 .

Позивач зазначала, що двоюрідний брат ОСОБА_8 був зареєстрований у вказаній квартирі від народження з 1991 року, а також другий двоюрідний брат ОСОБА_8 теж був зареєстрований у вказаній квартирі, проте рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року зазначених вище осіб було визнано такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Крім того, їх мати ОСОБА_7 самостійно виписалась з вказаної квартири.

У квартирі АДРЕСА_1 залишився проживати лише рідний дядько позивача - ОСОБА_5

16 грудня 2020 року позивач почала проживати разом з рідним дядьком - ОСОБА_5 , який зареєстрував її в квартиру, з того часу позивач постійно проживає в цій квартирі.

За доводами позовної заяви, позивач почала підготовку документів для приватизації квартири.

19 квітня 2021 року позивач звернулась до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Управління житлово-комунального господарства із заявою на приватизацію квартири АДРЕСА_3 , проте 22 квітня 2021 року отримала лист в якому було зазначено, що будинок АДРЕСА_4 на Дніпровській набережній не перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та не належить до комунальної власності Дніпровського району, а знаходиться на обслуговуванні ОСББ «Дніпровська набережна, 9-А», тому райадміністрація не має правових підстав для оформлення заяви на приватизацію квартири.

На звернення до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» позивач отримала рекомендаційний лист. Крім того, останнє відмовило у зміні договору найму через неподання низки оригіналів документів.

02 лютого 2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою щодо зміни договору найму на квартиру АДРЕСА_1 на Дніпровській набережній, але листом від 15 лютого 2022 року позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що вона не є членом родини ОСОБА_3 і не проживала в квартирі разом з ним та членами його сім`ї.

Позивач вважала, що вона, як член сім`ї наймача, набула право користування спірним житловим приміщенням, продовжила проживати в ньому, має такі ж права і обов`язки, як наймач, тому вправі вимагати визнання за нею права користування квартирою та укладання договору найму приміщення замість попереднього наймача або укладання договору найму на своє ім`я і як члена сім`ї основного наймача у зв`язку з його смертю (т. 1 а.с. 2-4).

31 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив від представника відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Яценюк Л., в якому остання просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважала позовну заяву необґрунтованою, оскільки розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.02.2022 №107 відмовлено в проханні змінити договір найму квартири АДРЕСА_1 з тих підстав, що ОСОБА_1 не проживала разом з наймачем ОСОБА_3 та не була членом його сім`ї (т. 1 а.с. 96-98)

23 грудня 2024 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Бутенком О.А. подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначається, що зі змісту доданих до позову доказів вбачається, що позивач є онукою попереднього наймача квартири, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , сином якого є ОСОБА_5 , який є рідним дядьком позивача (братом матері позивача - ОСОБА_9 ), та який був вселений у квартиру АДРЕСА_3 на підставі ордеру, як син наймача квартири, та який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач проживала з ОСОБА_5 , як з членом сім`ї, в квартирі АДРЕСА_3 у період з грудня 2020 року, та після смерті останнього проживає і надалі та є зареєстрованою у цій квартирі. (т. 1 а.с. 111-113)

07 лютого 2025 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Бутенком О.А. подано до суду заяву про залучення співвідповідача та зміну предмету позову, в якій остання просила залучити до участі у справі територіальну громаду м. Києва в особі Київської міської ради та прийняти зміну предмету позову та врахувати предмет позову у справі № 755/14439/24 у наступній редакції: визнати ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 119-123)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення співвідповідача, залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», ОСББ «Дніпровська набережна 9А», про визнання права користування квартирою та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення, - співвідповідача Київську міську раду (т. 1 а.с. 133-134).

11 квітня 2025 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Бутенком О.А. подано до суду заяву про зміну предмету позову, згідно якої позивач просив залишити без розгляду заяву про зміну предмету позову, яка була подана позивачем 07.02.2025 та врахувати предмет позову у наступній редакції: визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 ; зобов`язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію укласти з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 147-150).

Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року залишено без розгляду заяву про зміну предмету позову від 07.02.2025 року та прийнято заяву про зміну предмету позову від 11.04.2025 року (т. 1 а.с. 181).

10 липня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення від відповідача Київської міської ради, в яких відповідач просив залишити позов без задоволення та зазначав, що позивачем не надано доказів на підтвердження визнання її членом сім`ї ОСОБА_5 та відповідної позовної вимоги пред`явлений позов не містить (т. 1 а.с. 211-212)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 9А», про визнання права користування квартирою та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію укласти з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 224-237).

Не погодившись з рішенням районного суду, 11 вересня 2025 року представник Київської міської ради - адвокат Горбачова І.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову (т. 2 а.с. 1-3, 26-28).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем не було заявлено вимоги про визнання її членом сім`ї наймача, тому суд першої інстанції посилаючись лише на родинний зв`язок між наймачем та позивачем та наявність реєстрації позивача за спірною квартирою, не мав правових підставі для задоволення позову в частині визнання за позивачем право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У постанові Верховного Суду від 19.04.2023 року по справі № 753/8506/19 зазначено, що сама по собі реєстрація в певному місці проживання не дає особі права на користування певним житлом, якщо особа не проживала в ньому та втратила або не набула статусу члена сім`ї власника цього житла.

Тобто, чинне законодавство не відносить племінниць до членів сім`ї наймача за автоматичною процедурою, і встановлюючи родинний зв`язок, про що не було заявлено питання, суд першої інстанції, без будь-якої підстави надав позивачу статусу члена сім`ї власника спірного майна.

Разом з тим, за відсутності доказів встановлення позивачу статусу члена сім`ї наймача, суд першої інстанції не мав повноважень перебирати на себе функцію органу державної влади в питанні зобов`язання Дніпровську РДА укласти з позивачем договір найму житлового приміщення (т. 2 а.с. 1-3).

09 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Бутенка О.А., в якому останній просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін (т. 2 а.с. 44-48).

В судовому засіданні представник Київської міської ради - адвокат Горбачова І.В. підтримала скаргу і просила її задовольнити. Позивач ОСОБА_1 , її представник - адвокат Бутенко О.А. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком, про що у справі є докази. Так про розгляд справи апеляційним судом 05 лютого 2026 року відповідач Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 9А» були сповіщені 01 грудня 2025 року повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС, кожному окремо, із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень про що у справі є докази (т. 2 а.с. 38-43, 64-65).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволеннюза таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав доведеним факт того, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_5 - є членами однієї сім`ї. ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3 , та є племінницею ОСОБА_5 , з яким позивач спільно проживала, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. При цьому, відповідачами не заперечується дотримання встановленого порядку при вселенні позивача до спірної квартири, що є неможливим без згоди зареєстрованих в ній осіб, позивач у встановленому законом порядку зареєстрована в даному жилому приміщенні, це приміщення є постійним місцем їх проживання. Відомостей щодо інших заінтересованих осіб, які б мали право на отримання правового статусу наймача квартири АДРЕСА_1 матеріали справи не містять. Відповідачами факт реєстрації місця проживання позивача, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , не заперечувався. Доказів на підтвердження порушення порядку реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою не надано. Таким чином, вселення позивача, ОСОБА_1 в спірну квартиру - місце проживання ОСОБА_5 , як члена сім`ї попереднього наймача ОСОБА_3 , відбувалось добровільно за згодою ОСОБА_5 та за відсутності порушення порядку вселення до житла. Суд враховував, що місце поживання позивача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою також зареєстрований її малолітній син, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що вбачається з витягу з реєстру територіальної громади № 2025/004599000 від 08 квітня 2025 року. Також у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували, що в користуванні позивача перебуває інше житлове приміщення. Відповідачами не заперечувався факт того, що будинок АДРЕСА_4 належить до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. З листа № 103-235 від 08 січня 2025 року Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації вбачається, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та віднесена до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Таким чином, вирішення питання про зміну договору найму житлового приміщення у будинку АДРЕСА_4 належить до компетенції Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та підлягає оформленню шляхом видачі відповідного розпорядження. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10 лютого 1990 року на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів ОСОБА_2 було видано ордер № 1092 на житлове приміщення, що складається з трьох кімнат, за адресою: АДРЕСА_2 , на сім`ю з шести осіб: чоловіка ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 , сина ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 та дочку ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 10-11).

Згідно свідоцтва про смерть від 12 вересня 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської районної адміністрації м. Києва, ОСОБА_2 , у віці 57 років померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис № 887 (т. 1 а.с. 27).

Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до витягу розпорядження № 514 від 18.11.1994 року представника Президента України, переоформлено особистий рахунок вказаної квартири з основного квартиронаймача на її чоловіка та діда позивача - ОСОБА_3 , на склад сім`ї: ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 , невістка ОСОБА_7 , онук ОСОБА_8 (т. 1 а.с.16)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 01 жовтня 1992 року відділом ЗАГС Подільсокого району, ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис № 857. Батьками зазначені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 25)

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 10 червня 2017 року, Серія НОМЕР_3 , ОСОБА_11 уклала шлюб з ОСОБА_14 , та змінила прізвище з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 » (т. 1 а.с. 26).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , виданого 27 лютого 1965 року Красилівською сільською радою Бахмацького р-ну Чернігівської області, ОСОБА_17 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 , актовий запис № 3. Батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 197 зворот)

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 04 вересня 1982 року, Серія НОМЕР_5 , ОСОБА_19 уклала шлюб з ОСОБА_12 , та змінила прізвище з « ОСОБА_20 » на « ОСОБА_15 » (т. 1 а.с.22).

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_6 , виданого Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 , актовий запис № 4. Батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_21 (т. 1 а.с. 197).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого Виконавчим комітетом Бахмацької міської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_5 , у віці 48 років помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , актовий запис № 70 (т. 1 а.с. 32).

Згідно довідки № 219 від 07 серпня 2024 року Бахмацької міської ради Чернігівської області, Відділ «Центр надання адміністративних послуг» / Красилівський старостинський округ вбачається, що ОСОБА_1 поховала свого дядька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , за власні кошти (т. 1 а.с. 33).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 , у віці 57 років помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1074 (т. 1 а.с. 28).

Таким чином, ОСОБА_1 , є онукою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та є племінницею ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року у справі № 755/1186/20 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , треті особи: Київська міська рада, ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задоволено, визнано ОСОБА_8 , ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Встановлено, що 10 лютого 1990 року на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів ОСОБА_2 був виданий ордер № 1092 на житлове приміщення площею 40,8 кв.м, що складається з трьох кімнат, за адресою: АДРЕСА_2 , на сім`ю з шести осіб: чоловіка ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 , сина ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 доньку ОСОБА_6 . Відповідно до витягу із розпорядження представника Президента України № 514 від 18.11.1994 переоформлено особистий рахунок трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , площею 40,8 кв.м з основного квартиронаймача ОСОБА_2 на чоловіка ОСОБА_3 , у зв`язку зі смертю дружини (т. 1 а.с. 66-71).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10 грудня 2021 року та витягу з реєстру територіальної громади № 2024/008971542 від 29 липня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрована з 16.12.2020 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.7).

Згідно довідки № 123 від 13.01.2025 року ОСББ «Дніпровська набережна 9-А», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , фактично постійно разом із ОСОБА_5 проживає у квартирі АДРЕСА_1 , з грудня 2020 року по теперішній час, оплачує житлово - комунальні послуги за квартиру та сплачує внески на утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, що підтверджується доказами по справі (т. 1 а.с. 46-64, 160).

В акті про фактичне проживання особи у житловому приміщенні від 10.02.2025 року, складеного мешканцями сусідніх квартир в будинку по АДРЕСА_5 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , фактично постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з грудня 2020 року по теперішній час, про що свідчать особи, які склали даний акт (т. 1 а.с. 157).

За витягом з Реєстру територіальної громади син ОСОБА_1 - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , з 08.04.2025 року зареєстрований і фактично постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 156-158).

Факт законності вселення у квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , яка є племінницею та за згодою наймача квартири ОСОБА_5 , реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою разом із ОСОБА_5 , як і відсутності у ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_14 іншого житла, відповідачі та треті особи у цій справі не заперечували і не спростували.

Фактичне проживання ОСОБА_1 з наймачем ОСОБА_5 , здійснення позивачкою догляду за останнім під час спільного проживання однією сім`єю у спірній квартирі до смерті ОСОБА_5 13 квітня 2023 року, та здійснення позивачкою поховання останнього знайшли підтвердження під час розгляду справи за наявними доказами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що позивач є її донькою. У брата свідка - ОСОБА_5 своєї родини не було, він хворів не сплачував за квартиру, не працював, позивач у 2018 році переїхала до нього щоб доглядати, відновила постачання електроенергії, погасила заборгованість по комунальним платежам, зробила в квартирі ремонт, постійно доглядала за хворим дядьком. Зазначила, що саме ОСОБА_5 був ініціатором реєстрації позивача в квартирі. Підкреслила, що позивач з 2018 року постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 , в березні 2025 року позивач народила сина, який також проживає в цій квартирі.

Таким чином, за наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами встановлено, що позивач зареєстрована та фактично постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 , з грудня 2020 року по теперішній час.

З листа № 103-727 від 23 січня 2025 року Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що у межах компетенції Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації звернень чи скарг про вчинення протиправних дій з боку ОСОБА_1 , зокрема протиправного вселення до комунального житла за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 01.01.2020 по дату отримання запиту - не надходило.

З листа № від 26 грудня 2024 року Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві вбачається, що у період з 01.01.2020 по 25.12.2024, відповідно до внесеної інформації у вказаних базах даних, анкетні данні « ОСОБА_1 » при реєстрації заяв, повідомлень, скарг, як особи, що вчинила протиправні дії на території Дніпровського району м. Києва або особи, яка перешкоджала у доступі до житла, не внесені.

Згідно технічного паспорту від 16 лютого 2021 року, виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_1 , квартира АДРЕСА_1 , складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 59,7 кв. м, житловою - 39,6 кв. м. (т. 1 а.с. 42-45)

Також, в матеріалах справи містяться платіжні інструкції про оплату позивачем, ОСОБА_1 , комунальних послуг наданих за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 46-64).

02 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача, Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, із заявою про зміну договору найму на квартиру АДРЕСА_1 .

З листа від 15 лютого 2022 року Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 103-1-3/111-100-334 вбачається, що звернення ОСОБА_1 від 02 лютого 2022 року № 103/Ш-100 щодо зміни договору найму на квартиру АДРЕСА_1 було розглянуто 09.02.2022 на засіданні постійно діючої районної громадської комісії з житлових питань Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.02.2022 № 107 «Про зміну договору найму житлового приміщення» у задоволенні прохання ОСОБА_1 відмовлено, оскільки вона не є членом родини ОСОБА_3 , і не проживала в квартирі разом з ним та членами його сім`ї.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав визначені частиною другою вказаної статті.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно з вимогами ч.ч. 1 і 2 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Житлового кодексу України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом.

Відповідно до частини 2 ст. 824 ЦК України, у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Згідно з вимогами ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

За змістом статті 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки зі згоди наймача, членів його сім`ї та наймодавця. Але досягнута домовленість між наймачем, членами його сім`ї та наймодавцем з приводу зміни договору найму житлового приміщення сама по собі правових наслідків не має, доки вона не знайде свого офіційного закріплення у рішенні відповідного органу, до компетенції якого належить вирішення таких питань. Та тільки після рішення відповідного органу зміни до договору найму житлового приміщення набирають юридичної сили.

Відповідно до вимог ч.1 ст.106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Частиною 2 статті 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.

Згідно до роз`яснень, що містяться в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", вирішуючи спори про право користування житловою площею осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування житловим приміщенням.

У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За змістом статей 1, 2 Статуту територіальної громади м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 р. № 371/1805 та зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України 02.02.2005 № 14/5 - територіальна громада м. Києва є первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій та повноважень. Територіальна громада м. Києва реалізує свої владні повноваження безпосередньо або через органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб. Преамбулою Статуту визначено, що саме Київська міська рада є повноважним представником територіальної громади м. Києва.

Статтею 28 вищевказаного Статуту встановлено, що відповідно до Конституції України та чинного законодавства України територіальній громаді м. Києва належить право власності на рухоме і нерухоме майно, що знаходиться в комунальній власності, доходи міського та районних у м. Києві бюджетів, а також майнові права, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, спірна квартира перебуває у власності територіальної громади м. Києва.

Позивачка просила суд визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 , а також зобов`язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію укласти з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що 16 грудня 2020 року вона почала проживати разом з рідним дядьком - ОСОБА_5 , який зареєстрував її в квартиру, з того часу позивач постійно проживає в цій квартирі (т. 1 а.с. 147-150).

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними та відхилив доводи апелянта, що таких вимог позивач у цьому провадженні не заявила, а суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Київської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 06 лютого 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов