МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 216/7261/25
Провадження № 2-п/210/15/26
У Х В А Л А

іменем України

26 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Біди А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 03 грудня 2025 року за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2026 року до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 03 грудня 2025 року за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, в якому відповідачів просила суд скасувати заочне рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 03 грудня 2025 року по цивільній справі №216/7261/25 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором і призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В обґрунтування заяви відповідача зазначила, що про існування такого рішення відповідач дізналася 09.12.2025 року за допомогою поштового направлення. Щодо заявлених позовних вимог зазначила, що заявлені позивачем суми відсотків не ґрунтуються на умовах кредитного договору, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів та його часткове погашення.

Ухвалою суду від 16 січня 2026 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 03 грудня 2025 року за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Відповідач ОСОБА_1 у судових засіданнях призначених судом на 26 січня 2026 року та 26 лютого 2026 року присутні не були, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Поза межами судового засідання напарила на адресу суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі.

Представник позивача у судовому засіданні присутній не був, причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до ч.1 ст.287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд дослідивши заяву про перегляд заочного рішення суду та матеріали справи, вважає, що вказана заяву не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннямист.285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це , посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст.288 ЦПК Українизаочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, щовідповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, лише за сукупністю цих двох умов у суду є підстави для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Так, з матеріалів справи встановлено, що 10 вересня 2025 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» в особі представника Гнип В.В. звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року вказану справу направлено за підсудністю до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 жовтня 2025 року, вказана справа надійшла до провадження суді Вікторович Н.Ю.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін.

06 листопада 2025 року представник відповідача звернулася до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, в обґрунтування клопотання представник зазначила, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва розглядається справа №761/42641/25 за цивільним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» про захист прав споживачів. Результати розгляду вказаної справи має пряме значення для правильного вирішення вказаної справи.

Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 Зачепіло З.Я. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду від 28 жовтня 2025 року не отримана відповідачем та повернулась на адресу суду з поштового відділення з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є:

1) день вручення її під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про її доставлення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» є доказом належного інформування відповідачів про перебування в провадженні суду вказаної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, апеляційного суду.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 січня 2023 року по справі №496/4633/18 (провадження №61-11723св22).

У зв`язку з чим, доводи відповідачів про відсутність доказів належного повідомлення спростовано наявними матеріалами справи. Крім того, представник відповідача звернувшись до суду 06 листопада 2025 року з клопотанням про зупинення провадження у справі була обізнана про перебування у провадженні суду вказаної справи, проте правом надання відзиву на позовну заяву не скористалась.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, interalia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Разом з цим, відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення не наведено жодного доказу, в розумінні ст. 76 ЦПК України, який би мав істотне значення для правильного вирішення спору та спростовував висновки суду наведені в заочному рішенні суду від 10 листопада 2025 року, а обставини, на які посилається відповідач в своїй заяві про скасування заочного рішення у справі, не спростовують висновків суду, наведених у заочному рішенні.

Таким чином за наведених обставин перегляд та скасування заочного рішення суду, яке набрало законної сили у встановленому порядку, порушуватиме принцип правової визначеності та суперечитиме ст. 11 ЦПК України з огляду на відсутність обґрунтованих заперечень відповідача проти позову.

Тобто, наявність одночасно двох умов для скасування заочного рішення судом не встановлена.

Виходячи з обставин, викладених вище, недоведеності при подачі заяви про перегляд заочного рішення суду обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд не знаходить підстав для застосування ст.288 ЦПК України та 0задоволення заяви відповідача та перегляду заочного рішення суду.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

За таких обставин, заяву представників відповідачів про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 76, 81, 258, ч.6 ст.259,284 -288, 353 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 03 грудня 2025 року за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня постановлення ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н. Ю. Вікторович