Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Запорожець О. М.

при секретарі: Лясковській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Підготовче судове засідання у справі призначено на 02.12.2026 року.

24.12.2025 року позивач надіслав до суду відзив в якому клопотав про витребування у позивачки інформації, а саме щодо кредитних зобов`язань в АТ КБ «Приватбанк», оформлених, як «оплата частинами», дат, способів та підстав їх закриття, джерело коштів, використаних для дострокового погашення, наявності та умов кредитного зобов`язання в АТ «Монобанк», дати його виникнення та цільового призначення.

Учасники цивільного провадження в підготовче судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, але це не є перепоною для розгляду зазначеного у відзиві клопотання.

Дослідивши відзив та матеріали цивільної справи суд приходить до наступного висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1 та 2 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Ч. 3 ст. 13 ЦПК наголошує на тому, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В розумінні п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати до суду заяви та клопотання.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожна особа користується своїми суб`єктивними правами на власний розсуд і переконання, що унормовано у ст. ст. 13, 43, 49 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ст. ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України дана дефініція належності доказів, допустимості доказів, достовірності доказів та достатності доказів.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

Предметом позову про розірвання шлюбу є вимога позивача до суду припинити шлюбні відносини між подружжям, які зареєстровані у встановленому законом порядку.

Підставою для розлучення є фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість збереження сім`ї, що ґрунтується на вільному волевиявленні одного або обох подружжя. Достатньо бажання одного з партнерів без обов`язкового детального обґрунтування причин у суді.

Предметом доказування при розлученні є обставини, що підтверджують неможливість подальшого спільного життя та необхідність розірвання шлюбу: факт реєстрації шлюбу наявність спільних неповнолітніх дітей (їх місце проживання/утримання), а також причини розлучення, якщо один із подружжя проти.

У відзиві відповідач просить витребувати інформацію (документи), що не стосуються предмету доказування у даній справі, вони стосуються матеріальних інтересів сторін.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подане клопотання є необґрунтованим в його задоволенні слід відмовити.

Приймаючи до уваги викладене та керуючись ст. ст. 18, 112 СК України, ст. ст. 2, 4, 13, 43, 49, 188, 258, 259, 260, 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 , по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, про витребування доказів відмовити.

Копію ухвали негайно направити сторонам.

Ухвала самостійному оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: