Номер провадження 2/754/1243/26
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2026 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І. розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, ціна позову 40 000,00 грн,

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН

1.21 липня 2025 року Позивач засобами "Електронний суд" звернувся до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів бюджету України, передбачених на утримання Відповідача на користь Позивача грошові кошти в сумі 40 000,00 грн.

2.Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач посилається на те, що протиправна поведінка Відповідача розпочалася 20 вересня 2024 року, коли Позивача було безпідставно зупинено на вулиці співробітниками поліції (у складі так званої "групи оповіщення") з метою перевірки документів. Вказані особи пересувалися не на службовому автомобілі, а на мікроавтобусі з цивільними номерними знаками, що прямо суперечить чинному законодавству. З метою захисту своїх прав, 21 вересня 2024 року Позивач звернувся до Відповідача із запитом. У своїй відповіді Відповідач формально визнав, що "поліцейський не має права безпідставно перевіряти документи в особи". Проте по суті поставлених питань (зокрема, щодо наявності підстав для зупинки та правомірності дій конкретних поліцейських) вичерпної відповіді надано не було,

3.Позивач також вказує, що починаючи з 17 березня 2025 року він був змушений направити п`ять запитів (у тому числі до Міністерства внутрішніх справ України) з метою отримання документів та інформації щодо можливого вчинення ним адміністративних правопорушень, які могли б стати підставою для внесення його в обліки (зокрема, під позначкою "розшук від ІНФОРМАЦІЯ_7").

4.Відповідач у відповідях повідомляв Позивачу, що він нібито вчинив правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП. Як підставу для внесення відомостей до інформаційно-комунікаційної системи (ІПНП) Відповідач вказав лише вхідні номери та дати звернень, що нібито надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 (№ 16483 від 20.02.2025р. та № Е-392781 від 30.11.2024р.) шляхом автоматичної взаємодії, проте, в жодній з відповідей Відповідач не надав ані копій постанов, ані копій протоколів, ані будь-якого іншого акту чи доказу, який би підтверджував саму подію та факт вчинення ним адміністративного правопорушення

5.Позивач стверджує, що самі по собі вказані електронні звернення ІНФОРМАЦІЯ_7 не відповідають вимогам п. 56 та Додатка 20 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487. Відповідач не надав жодних доказів того, що електронні звернення ІНФОРМАЦІЯ_7 містили чітку підставу правопорушення та були скріплені кваліфікованим електронним підписом (КЕП) уповноваженої особи.

6.Позивач вважає, що Відповідач порушив законодавство у сфері обробки персональних даних, оскільки відомості про Позивача були внесені до ІПНП без належної правової підстави, без підтверджених матеріалів адміністративного провадження та без згоди або належного повідомлення самого Позивача. При цьому Позивач категорично не погоджується з тим, що Відповідач є лише користувачем системи ІПНП і не несе відповідальності за її наповнення. Посилаючись на п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про Національну поліцію" та Накази МВС № 100 і № 676, Позивач наголошує, що саме користувачі системи ІПНП (працівники поліції) відповідають за достовірність інформації, яку вони вводять та обробляють, і зобов`язані підтримувати бази даних виключно щодо осіб, які об`єктивно скоїли правопорушення.

7.На думку Позивача, такі дії державного органу безпосередньо порушили його права гарантовані Конституцією України: право на повагу до честі та гідності, право на репутацію, право на правовий захист, а також право на вільне пересування без загрози свавільного затримання.

8.Позивач зазначає, що внаслідок протиправної бездіяльності Відповідача та поширення про нього недостовірної інформації як про особу, яка нібито вчинила правопорушення адміністративне правопорушення за статтями 210, 210-1 КУпАП (перебуває у статусі "розшуку"), йому було завдано істотних моральних страждань. Завдана моральна шкода виразилася у глибокому пригніченні, постійному стресі, порушенні психоемоційної рівноваги та втраті почуття безпеки. Поширення цієї принизливої та недостовірної інформації унеможливило вільну реалізацію Позивачем своїх громадянських прав, зокрема, здійснення ним діяльності як громадського діяча, правозахисника та блогера.

9.У зв`язку з поширенням неправдивої інформації щодо Позивача та створенням у нього обґрунтованого страху незаконного затримання, Позивач втратив можливість вільно користуватись громадським транспортом, особливо на зупинках, де найчастіше здійснюються перевірки та затримання з боку поліції та представників ІНФОРМАЦІЯ_7. Це викликає постійне відчуття тривоги, небезпеки та психологічного дискомфорту, що змушує Позивача регулярно користуватися послугами таксі, що є суттєвим додатковим фінансовим навантаженням. Позивач змушений практично не користуватися метро, тому що в підземних переходах виникають перевірки та незаконне затримання з боку поліції та представників ІНФОРМАЦІЯ_7.

10.Крім того, протиправні дії Відповідача спричинили значні часові та фінансові втрати для Позивача, оскільки він змушений був витратити велику кількість особистого часу на підготовку звернень, скарг, запитів, позовних заяв та інших процесуальних документів, які подавались до відповідних державних органів, зокрема, до суду.

11.Позивач вважає, що тривалість моральних страждань, спричинених протиправними діями та бездіяльністю Відповідача, необхідно рахувати з моменту їх виникнення-з 20.09.2024 року, тобто, коли Позивача вперше було зупинено співробітниками поліції без жодних законних на те підстав.

12.На підтвердження своїх вимог Позивач долучив до матеріалів справи докази, зокрема: численні відповіді ГУНП у м. Києві на його запити, відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 та Витяги з реєстру "ІНФОРМАЦІЯ_8", де відсутня інформація про правопорушення.

13.07 серпня 2025 року представник Державної казначейської служби України (надалі - Казначейство) подав до суду письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Казначейство заперечує проти стягнення коштів, оскільки воно не є порушником прав Позивача і не брало участі у спірних діях чи бездіяльності поліції. Казначейство вказує, що є органом, яке обслуговує державний бюджет, і не може бути Відповідачем у справах про відшкодування шкоди за дії інших державних органів. Казначейство, посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду (зокрема, постанови у справах № 910/23967/16, № 902/21/21, № 641/8857/17), наголошує, що кошти державного бюджету належать державі, і боржником у зобов`язанні є держава Україна, яка бере участь у справі через той орган, діянням якого завдано шкоду, тому стягнення здійснюється не з Казначейства, а безпосередньо з держави за рахунок її бюджету через орган, який порушив право. Також Казначейство вказує, що для настання відповідальності держави за статтями 1173, 1174 ЦК України необхідна наявність складу цивільного правопорушення: шкоди, протиправного діяння та причинно-наслідкового зв`язку. Третя особа стверджує, що факт неправомірності дій Відповідача (поліції) обов`язково повинен бути встановлений відповідним судовим рішенням, якого наразі не існує. Крім того, Казначейство звертає увагу суду на те, що Позивач не надав жодних доказів на підтвердження фізичних, душевних або психічних страждань (зокрема, довідок з медичних установ, виписок з історії хвороби, чеків за оплату медичної допомоги тощо). На думку Третьої особи, заявлена сума відшкодування визначена без урахування вимог розумності та справедливості і може призвести до безпідставного збагачення за рахунок Держави.

14.Не погоджуючись із доводами Третьої особи, 04 вересня 2025 року Позивач подав до суду відзив, просив визнати такі пояснення Третьої особи формальними та такими, що не спростовують фактичні обставини справи.

15.Позивач зазначає, що Відповідач не має власних коштів та утримується за рахунок державного бюджету, управління яким здійснює Казначейство, тому участь Третьої особи є обов`язковою для реалізації та фактичного виконання рішення суду про компенсацію моральної шкоди. Позивач також звертає увагу, що Казначейство фактично не оспорює самі дії ГУНП у м. Києві та не надає жодної правової оцінки обставинам незаконної обробки персональних даних, на які посилається Позивач.

16.Позивач обґрунтував, що згідно зі статями 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини держави. Позивач наголосив, що відсутність медичних довідок не нівелює факту завдання моральної шкоди.

17.Заперечуючи твердження Третьої особи про необґрунтованість заявленої суми компенсації, Позивач вказує, що 40 000 грн є попередньо заявленою вимогою. Розмір компенсації визначається безпосередньо судом з урахуванням характеру та обсягу страждань, а пояснення Казначейства з цього приводу носять лише інформативний характер і не нівелюють права Позивача на відповідну компенсацію.

18.У зв`язку з ненаданням Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина восьма статті 178 ЦПК України).

КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

19.31 липня 2025 року Суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

20.01 серпня 2025 року ця ухвала була доставлена до електронного кабінету Відповідача та Третьої особи в підсистемі "Електронний Суд".

21.07 серпня 2025 року представник Державної казначейської служби України (надалі - Казначейство) подав до суду письмові пояснення щодо позовної заяви.

22.04 вересня 2025 року Позивач в підсистемі "Електронний Суд" подав клопотання про долучення доказів: відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.08.2025 року.№ 8005, а також копію витягу розширених даних з ЄДРПВР (Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів), сформованого 01.09.2025 року, в якому у графі "правопорушення"-відсутня будь-яка інформація про адміністративні правопорушення чи вчинення Позивачем дій, які могли б бути підставою для внесення його персональних даних до реєстра, пов`язаних з "розшуком".

23.05 вересня 2025 року це клопотання було доставлено до електронного кабінету Відповідача.

24.Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 82 ЦПК України). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 82 ЦПК України). Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (частина дев`ята статті 82 ЦПК України).

25.З огляду на те, що відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.08.2025 року.№ 8005 надійшла, а витяг розширених даних з ЄДРПВР був сформований вже після того, як позов було подано, що унеможливило подання разом з поданням позовної заяви, Суд задовольнив клопотання Позивача та долучив додаткові докази до справи.

26.07 вересня 2025 року Позивач подав відзив на пояснення Третьої особи.

27.02 грудня 2025 року (та повторно 15 грудня 2025 року) представник Відповідача подав відзив на позовну заяву. разом із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку. У поданому до суду відзиві представник Відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та вважає їх необґрунтованими.

28.Відповідач обґрунтовує пропуск строку тим, що через об`єктивні технічні причини (тимчасовий перебій у системі внутрішнього документообігу ГУНП у м. Києві) ухвалу суду від 31 липня 2025 року було фактично зареєстровано у відділі документального забезпечення лише 28 листопада 2025 року після проведення моніторингу справ у підсистемі "Електронний суд".

29.Позивач у відповіді на відзив заперечував проти поновлення строку, вказуючи на своєчасну доставку ухвали про відкриття провадження у справі до Електронного кабінету Відповідача ще 01 серпня 2025 року та відсутність доказів збою безпосередньо в системі ЄСІТС.

30.Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

31.Відповідно до частини другої статті 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається строк для подання відповідачем відзиву на позов (пункт 8).

32.Стаття 191 ЦПК України передбачає, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

33.У справі, що переглядається відповідач у встановлений судом строк відзив не подав.

34.Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

35.Також відповідно до частини другої наведеної статті встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

36.Оцінюючи поважність причин пропуску строку подання відзиву на позовну заяву, наведені Відповідачем, Суд бере до уваги, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій (див. постанову Верховного Суду від 25 жовтня 2024 року в справі № 944/1978/23).

37.У справі, що розглядається, наведені Відповідачем причини пропуску не є поважними, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі була своєчасно доставлена до Електронного кабінету Відповідача в підсистемі "Електронний суд" ще 01 серпня 2025 року. Позивач не надав жодних доказів технічного збою в самій системі ЄСІТС, а внутрішня реєстрація кореспонденції органу влади не впливає на перебіг процесуальних строків. З цих підстав Суд залишає відзив на позовну заяву без розгляду, а справу вирішує справу за наявними матеріалами.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

38.Позивач, ОСОБА_1 , з 20 липня 2010 року перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовозобов`язаний, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , дані уточнив 11 березня 2025 року, в розшуку не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості немає (докази - розширений дані з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "ІНФОРМАЦІЯ_9", витяг з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявність судимості" станом на 21 липня 2025 року).

39.20 вересня 2024 року Позивач звернувся до ГУНП у м. Києві із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надати правову оцінку діям працівників поліції. Зі змісту запиту вбачається, що того ж дня близько 13:00 години Позивача, який рухався пішки Лісовим масивом у м. Києві, було зупинено працівниками поліції (спільно з представником ІНФОРМАЦІЯ_7), які пересувалися на автомобілі марки "Фольксваген" із цивільними номерними знаками. Працівники поліції, не увімкнувши нагрудні відеореєстратори (боді-камери), здійснили перевірку документів Позивача по внутрішній інформаційній базі "Армор" на предмет перебування його "у розшуку". У своєму запиті Позивач вимагав роз`яснити законність перевірки документів по базах МВС за відсутності ознак правопорушення, підстави розміщення інформації від ІНФОРМАЦІЯ_7 у цих базах, а також наявність оформленого дорожнього листа на використання цивільного автомобіля у службових цілях.

40.За результатами розгляду цього запиту на інформацію та скаргу на можливі неправомірні дії з боку окремих працівників Деснянського УП ГУНП у м. Києві Управління превентивної діяльності ГУНП у м. Києві надало Позивачу відповідь листом № від 26 вересня 2024 року, в якому роз`яснило, що відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такий превентивні захід як перевірка документів особи, але під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи. Поліцейський не може безпідставно перевіряти документи в особи. Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, у випадках передбачених статтею 32 цього Закону. Зокрема, у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах. Поліцейські при перевірці осіб використовують реєстри та бази даних відповідно до статей 25-27 Закону, підпункту 40 пункту 4 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877 та Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему "Інформаційний портал Національної поліції України", затвердженого наказом МВС України від 03.08.2017 № 676, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.08.2017 за № 1059/30927.

41.Також було зазначено, що відповідно до частини третьої статті 38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", абзацу 2 пункту 56 та абзацу 15 пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, органи Національної поліції України зобов`язані за зверненнями (форма звернення встановлена у додатку 20 до Порядку) ІНФОРМАЦІЯ_7, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України здійснити адміністративне затримання та доставлення до цих органів осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП. При надходженні до органів (підрозділів) поліції таких звернень, відповідно до Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.03.2019 за № 222/33194, інформація про особу вноситься до системи ІКС "ІПНП".

42.Щодо використання автомобіля "Фольксваген" працівниками поліції у відповіді було вказано, що право працівників державних органів на використання власного майна в сфері службової діяльності не передбачено законодавством України. За наявною інформацією, документи щодо виїзду автомобіля марки "Фольксваген" для використання у службовій діяльності працівниками Деснянського УП ГУНП у м. Києві не оформлювались. Встановити державний номерний знак автомобіля, зображеного на фото та приналежність його до працівників Деснянського УП ГУНП у м. Києві не виявилось можливим. У діях окремих працівників Деснянського УП ГУНП у м. Києві порушень службової дисципліни не виявлено.

43.16 березня 2025 року Позивач, виявивши у мобільному застосунку "ІНФОРМАЦІЯ_9" повідомлення про ймовірне порушення правил військового обліку, звернувся з новим запитом на отримання інформації до начальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві (зареєстрований в Деснянському УП ГУНП у м. Києві до СЕД за № Н-11365, від 17.03.2025).

44.У вказаному запиті Позивач просив надати таку інформацію: Чи є інформація про звернення начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 до органів поліції щодо Позивача? Якщо є таке звернення, просив надати копію цього звернення з усіма додатками для ознайомлення (дата,інформація про реєстрацію,№ вх.звернення) Якщо звернення від начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 до органів поліції не надходило, Позивач просив надати інформацію,чи перебуває він в статусі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення провадження у справах, за якими здійснюється ІНФОРМАЦІЯ_7? Якщо перебуваю-повідомити, яке саме адміністративне правопорушення є підставою для перебування його в статусі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення провадження у справах, за якими здійснюється ІНФОРМАЦІЯ_7.

45.Також Позивач просив повідомити, чи внесено відомості до підсистеми "Розшук", інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" відносно нього як такого, що перебуває у розшуку? Якщо було внесено відомості - то коли (дата, реєстрація) ким, (посада, звання) і на підставі якої інформації та яких документів (матеріалів) була внесена інформація в підсистему "Розшук".

46.За результатами розгляду цього запиту Деснянське управління поліції листом від 02 квітня 2025 року № повідомив Позивача, що він перебуває в базі ІКС ІПНП Деснянського УП ГУНП у м. Києві в ІП "Призовник, військовозобов`язаний, резервіст". ІНФОРМАЦІЯ_1 було надіслано звернення (Е-392781 від 30.11.2024) відносно Позивача щодо необхідності доставлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210, 210-1 КУпАП. Інформація відносно останнього була внесена до ІКС ІПНП Деснянського УП ГУНП у м. Києві. Деснянський УП ГУНП у м. Києві не відповідає за наповнення бази ІКС ІПНП Деснянського УП ГУНП у м. Києві а саме ІП "Призовник, військовозобов`язаний, резервіст" щодо постановки та зняття з розшуку осіб. Інформацію щодо останнього до ІП "Призовник, військовозобов`язаний" резервіст було внесено Міністерством оборони України. Роз`яснено, що для вирішення питань пов`язаних з військовим обліком Позивачеві необхідно звертатись до територіального ІНФОРМАЦІЯ_7 того району, де Позивач перебуває на обліку.

47.У цей же день, листом Управління превентивної діяльності ГУНП у м. Києві від 02 квітня 2025 року № було повідомлено Позивача про те, що органи Національної поліції України під час дії воєнного стану уповноважені здійснювати адміністративне затримання та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_7 військовозобов`язаних, які вчинили правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП.

48.Відповідач зазначив, що станом на 01 квітня 2025 року за даними системи ІПНП наявне звернення у вигляді набору даних від ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване за № 16483 від 20.02.2025) щодо порушення Позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. При цьому Відповідач вкотре наголосив, що вказана інформація надійшла до підрозділу поліції автоматично в електронному вигляді шляхом інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Міністерства оборони України) та єдиною інформаційною системою МВС. Зазначена взаємодія здійснюється на підставі спільного Наказу Міноборони та МВС від 18.05.2023 № 290/411.

49.Оскільки електронне звернення формується безпосередньо в інформаційних ресурсах Міноборони у визначеному форматі, Відповідач рекомендував Позивачу звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_1 для вирішення цього питання.

50.Водночас у цьому ж листі Відповідач підтвердив, що у державному розшуку Позивач не перебуває.

51.Після отримання відповідей Відповідача від 02 квітня 2025 року Позивач звернувся з новим запитом до Відповідача. Зокрема, Позивач зазначив, що Відповідач, посилаючись на наявність електронних звернень від ІНФОРМАЦІЯ_1 (№ Е-392781 від 30.11.2024 та № 16483 від 20.02.2025) як на підставу для внесення його до бази, так і не надав їх копій. Також у цьому запиті Позивач підкреслив, що його запит надсилається до ГУНП м.Києва а не до ІНФОРМАЦІЯ_7, тому не може стосуватися питань правил військового обліку, а стосується безпосередньо дій органів поліції шляхом їх взаємодії з електронними базами даних та внесенням особисто моїх відомостей до цих баз і стосується з`ясування причин можливих протиправних дій органів поліції.

52.У новому запиті Позивач просив: 1) надати в електронному або паперовому вигляді копії зазначених звернень ІНФОРМАЦІЯ_1 з усіма додатками та кваліфікованими електронними підписами уповноважених осіб; 2) повідомити ПІБ, посаду та звання конкретного співробітника поліції, який несе відповідальність за повноту, достовірність та контроль внесених стосовно Позивача відомостей до підсистеми "Розшук"; 3) роз`яснити, про який саме "розшук", на підставі чого та за ініціативою якого правоохоронного органу йдеться у відповідях поліції; 4) виключити інформацію про Позивача з бази ІКС ІПНП Деснянського УП ГУНП у м. Києві як такого, що перебуває в "розшуку".

53.Відповідно до листа-відповіді Управління превентивної діяльності ГУНП у м. Києві № від 09 квітня 2025 року, наданої за результатами розгляду вимоги Позивача щодо видалення його персональних даних з інформаційних баз поліції, Відповідач відмовив Позивачу у видаленні його персональних даних, що містяться в інформаційних ресурсах Національної поліції.

54.Свою відмову Відповідач мотивував тим, що електронні звернення відносно порушників мобілізаційного законодавства формуються в інформаційних ресурсах МОУ у визначеному електронному форматі та надходять до інформаційно комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (далі - система ІПНП) Положення про яку затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03 серпня 2017 року № 676, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 серпня 2017 року за № 1059/30927 (зі змінами). Такі звернення реєструються в системі ІПНП, відповідно до Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2019 року № 100, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 березня 2019 року за № 222/33194, з автоматичним присвоєнням порядкових номерів єдиного обліку. За наявності підстав, відомості про відсутність необхідності доставлення особи до ІНФОРМАЦІЯ_7 вносяться працівником ІНФОРМАЦІЯ_7 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і шляхом вказаної електронної інформаційної взаємодії надсилаються до системи ІПНП. Тому Позивачеві було роз`яснено, що для внесення відомостей про відсутність необхідності доставлення особи до ІНФОРМАЦІЯ_7 до системи ІПНП звертатися безпосередньо до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_7.

55.Відповідач зазначив, що підрозділи поліції здійснюють обробку персональних даних осіб у зв`язку із необхідністю виконання обов`язків, які передбачені законом, тому згода такого суб`єкта на їх обробку не потрібна, а підставою для видалення даних, згідно зі ст. 15 Закону України "Про захист персональних даних", зокрема, є набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

56.Надалі, після отримання попередніх відповідей Відповідача від 02 квітня та 09 квітня 2025 року, Позивач звернувся з новим запитом. Зокрема, з метою з`ясування правових підстав внесення своїх персональних даних до бази поліції, Позивач просив Відповідача надати: 1. Інформацію про те, на підставі яких саме договорів про інформаційну взаємодію, спільних рішень чи окремих протоколів було здійснено електронний обмін даними між інформаційними ресурсами системи ІПНП Національної поліції України та Міністерства оборони України, внаслідок чого у підсистемі "Розшук" (ІПНП) з`явився запис відносно Позивача як про "правопорушника" та були зареєстровані звернення № Е-392781 від 30.11.2024 року та № 16483 від 20.02.2025 року. 2. Належним чином завірені копії вказаних договорів про інформаційну взаємодію, спільних рішень та протоколів, на основі яких була здійснена така інтеграція даних.

57.У відповідь на цей запит Управління превентивної діяльності ГУНП у м. Києві листом № від 16 квітня 2025 року повідомило Позивача, що електронну інформаційну взаємодію відповідно до Порядку електронної інформаційної взаємодії Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, затвердженого спільним наказом МОУ, МВС від 18.05.2023 № 290/411, забезпечують Міноборони, МВС, Державна міграційна служба України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій. Власником інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (ІПНП) є Національна поліція України, а адміністратором - уповноважений структурний підрозділ апарату центрального органу управління НПУ. При цьому Відповідач зазначив, що працівники ГУНП у м. Києві є лише "користувачами" системи, яким в установленому порядку надано відповідні права та доступ до інформації в ІПНП, і не мають повноважень здійснювати дії щодо вдосконалення та функціонування систем ІПНП, в тому числі укладати протоколи щодо інформаційної взаємодії з іншими державними реєстрами.

58.Після отримання відповіді Відповідача від 16 квітня 2025 року Позивач надіслав новий запит, в якому знову вимагав виключити інформацію про нього з бази ІКС ІПНП Національної поліції,системи ІПНП Деснянського районного управління поліції ГУНП в м.Києві,як такого що перебуває в "розшуку". Також просив надати 1) надати інформацію про конкретних працівників (адміністраторів) системи ІПНП (ПІБ, посаду, IP-адресу терміналу та час завантаження), які внесли відомості стосовно нього на підставі вказаних звернень; 2) надати копію наказу, яким визначено повноваження цих осіб на здійснення функцій адміністратора системи; 3) надати інформацію про нормативно-правову підставу внесення до системи ІПНП відомостей про Позивача.

59.Листом Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві № від 25 квітня 2025 року Відповідач підтвердив, що володільцем системи ІПНП є Національна поліція України, а її адміністратором - Департамент інформаційно-аналітичної підтримки НПУ. Водночас Відповідач повідомив, що оскільки між ресурсами Міністерства оборони України та системою ІПНП налагоджена електронна взаємодія в автоматичному режимі, надати запитувані відомості стосовно конкретного працівника ГУНП у м. Києві, який вніс інформацію відносно Позивача, є неможливим. Для перевірки правових підстав завантаження відомостей та їх виключення Відповідач вчергове рекомендував Позивачу звертатися до володільця Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів - Міністерства оборони України. Також роз`яснено, що інформація щодо зазначення дати, часу, IP-адреси терміналу та місця локалізації робочої станції, з якої було здійснено завантаження звернень включена до переліку такої, що не підлягає розголошенню, відповідно до наказу Національної поліції України від 12.10.2018 № 945 "Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в системі Національної поліції України" та наказу НПУ від 01.09.2023 № 810 "Про внесення змін до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в системі Національної поліції України".

60.29.07.2025 року Позивач подав запит на інформацію до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо правопорушень Позивача та надання відповідних документів.

61.30.08.2025 року Позивачем отримано відповідь № 8005 від ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій повідомлено Позивача про підстави внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення правил військового обліку.

62.Зокрема, зазначено, що у відповідності до п. 30-1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, засобами єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів була сформована повістка та надіслана Позивачеві засобами поштового зв`язку, рекомендованим поштовим відправленням, оператором поштового зв`язку.

63.Оскільки Позивач за цією повісткою не прибув, - у порядку ст. 259 КУпАП та абз. 3 п. 56, абз. 16 п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, засобами єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів автоматично згенеровано та надіслано звернення, у вигляді набору даних шляхом електронної інформаційної взаємодії між єдиним Державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС, до органів Національної поліції щодо доставлення Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 для складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

64.Також у цій відповіді вказано, що відомості щодо складання уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно Позивача адміністративних матеріалів та притягнення у встановленому законом порядку до адміністративної відповідальності у 2025 році - станом на день підготовки відповіді, у ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні. Для вирішення питання щодо виключення зі списків осіб, які вчинили адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП та підлягають доставленню до ІНФОРМАЦІЯ_1 для складання матеріалів про адміністративне правопорушення, Позивачеві необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

65.Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ("ІНФОРМАЦІЯ_8"), сформованого станом на 01 вересня 2025 року, у розділі "Правопорушення" відносно Позивача зазначено: "Дані в цьому реєстрі відсутні".

66.Правовідносини, що виникли між сторонами, мають деліктний характер і виникли з приводу захисту особистих немайнових прав Позивача та відшкодування йому моральної шкоди, завданої, за твердженням Позивача, неправомірними діями та бездіяльністю органу державної влади (Відповідача), які полягають у порушенні законодавства у сфері обробки персональних даних, оскільки відомості про нього (як про особу, що вчинила адміністративне правопорушення та перебуває у "розшуку") були внесені до підсистеми інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (ІПНП) без належної правової підстави, за відсутності будь-яких підтверджених матеріалів адміністративного провадження (постанов, протоколів) та без згоди або належного повідомлення самого Позивача. Такі дії створюють реальну загрозу його незаконного затримання поліцією на вулиці (як це мало місце 20.09.2024), порушують його конституційне право на свободу пересування та завдають йому постійних душевних страждань і стресу, які він оцінює у 40 000 грн.

МОТИВИ СУДУ (ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ)

67.Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

68.Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

69.Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

70.Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

71.Аналіз вказаної норми свідчить, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою, є саме держава як учасник цивільних відносин. Саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилюють прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, тому належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган (пункти 43, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19)).

72.Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

73.При цьому у тих відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу (постанова від 20 листопада 2018 року в справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22). У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова від 27 лютого 2019 року в справі № 761/3884/18 (пункт 35).

74.Тобто під час розгляду справи в суді стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанова від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц (пункт 27). У спірних правовідносинах органи держави є представниками її інтересів під час вирішення питання про відшкодування завданої нею шкоди, а не суб`єктами владних повноважень, які здійснюють щодо позивача публічно-владні управлінські функції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 липня 2023 року в справі № 757/31372/18-ц (пункт 39).

75.У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)).

76.Отже, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган.

77.Також залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів органу прокуратури чи іншого органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава (постанова Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 333/2766/21).

78.При вирішенні порядку відшкодування шкоди, суд враховує, що моральна шкода у визначеному розмірі повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18), в якій вказано, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

79.Згідно з позовною заявою Позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду, яка завдана державою, внаслідок безпідставного внесення та подальшого збереження в інформаційно-комунікаційній системі "Інформаційний портал Національної поліції України" (ІПНП) завідомо недостовірних відомостей про Позивача як про особу, яка нібито вчинила адміністративне правопорушення за статтями 210, 210-1 КУпАП та перебуває у статусі "розшуку", зазначивши Відповідачем орган, який вчинив протиправні дії щодо позивача (здійснював обробку цих даних на підставі автоматично згенерованих електронних звернень ІНФОРМАЦІЯ_7, що не відповідали вимогам Порядку): Головне управління Національної поліції у м. Києві, та Державну казначейську службу України третьою особою, з урахуванням того, що саме до повноважень зазначеного органу входить безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду.

80.Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її завдання - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 612/3521/16-ц).

81.Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20 та від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21).

82.Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди (див. постанову Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 686/21800/21).

83.Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого правового акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17).

84.Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі № 487/9345/19 (провадження № 61-12611св22)).

85.Вирішуючи спір, що виник в межах цивільних правовідносин, слід зважати, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди (див. постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 755/2545/15-ц, від 04 листопада 2020 року у справі № 686/6022/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20).

86.Отже, для застосування відповідальності держави за статтями 1173, 1174 ЦК України необхідною умовою є доведеність саме незаконності (протиправності) рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади. За загальним правиломтобов`язок доказування цих обставин у межах цивільного позову, поданого у справі про відшкодуванні, покладається на позивача (на противагу - в адміністративних справах, де також можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина п`ята статті 21, частина друга статті 77 КАС України)).

87.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

88.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

89.Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

90.Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

91.Позивач стверджує, що протиправна поведінка Відповідача розпочалася 20 вересня 2024 року, коли Позивача було безпідставно зупинено на вулиці співробітниками поліції (у складі так званої "групи оповіщення") з метою перевірки документів. На підтвердження вказаної обставини Позивач посилається на свій запит на отримання публічної інформації від 21 вересня 2024 року та лист-відповідь Управління превентивної діяльності ГУНП у м. Києві № від 26 вересня 2024 року.

92.Суд, оцінивши ці докази, вирішив, що запит Позивача від 21 вересня 2024 року є формою реалізації його права на звернення до органу державної влади та містить суб`єктивний виклад подій самим Позивачем. Зазначений документ лише фіксує питання, які Позивач поставив перед поліцією щодо підстав зупинки та використання цивільного автомобіля, проте не є об`єктивним доказом того, що дії поліцейських у той день носили незаконний характер. Натомість зі змісту відповіді Відповідача від 26 вересня 2024 року встановлено, що ГУНП у м. Києві надало роз`яснення загальних норм законодавства, зокрема статей 31, 32 Закону України "Про Національну поліцію", які наділяють поліцейського правом вимагати в особи пред`явлення документів в умовах воєнного стану. Відповідач офіційно повідомив, що ідентифікувати транспортний засіб та його приналежність до поліції за наданими фото не виявилось можливим, а за результатами перевірки: "У діях окремих працівників Деснянського УП ГУНП у м. Києві порушень службової дисципліни не виявлено".

93.Отже, надані Позивачем запит та відповідь на нього підтверджують виключно факт листування між сторонами та факт надання органом поліції роз`яснень законодавства. Ці документи не є достатніми доказами, які б беззаперечно підтверджували те, що 20 вересня 2024 року працівники поліції діяли поза межами своїх повноважень або безпідставно обмежили права Позивача.

94.Позивач не надав суду інших належних доказів (наприклад, рішення суду про визнання дій поліцейських протиправними, висновків службового розслідування про притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності тощо), які б підтверджували незаконність самої процедури зупинки та перевірки документів у вказаний день

95.З огляду на це, Суд дійшов висновку, що обставина щодо вчинення Відповідачем протиправних дій під час зупинки Позивача на вулиці 20 вересня 2024 року є недоведеною через недостатність належних доказів, а відтак вказана подія не може розглядатися як самостійна чи додаткова підстава для відшкодування моральної шкоди.

96.Щодо обставин перебування інформації стосовно Позивача в базі ІКС ІПНП Деснянського УП ГУНП у м. Києві в підсистемі "Призовник, військовозобов`язаний, резервіст" та доводів про неправомірність дій Відповідача при обробці цих даних, Суд зазначає наступне.

97.Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що Відповідач (ГУНП у м. Києві) порушив законодавство у сфері обробки персональних даних, оскільки вніс та зберігав у системі ІПНП інформацію про нього як про "правопорушника", який перебуває у "розшуку", без наявності підтверджуючих матеріалів (протоколів, постанов) та без звернень ІНФОРМАЦІЯ_7, скріплених кваліфікованим електронним підписом.

98.Суд критично оцінює вказані доводи Позивача та вважає недоведеним факт вчинення Відповідачем протиправних дій з огляду на таке.

99.Відповідно до пункту 2 розділу II Положення про інформаційно-комунікаційну систему "Інформаційний портал Національної поліції України", затвердженого наказом МВС України від 03.08.2017 № 676, основними завданнями системи "ІПНП" є:

інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності Національної поліції України;

забезпечення наповнення та підтримки в актуальному стані інформаційних ресурсів баз (банків) даних, що входять до ЄІС МВС;

забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу;

забезпечення електронної взаємодії з МВС та іншими органами державної влади.

100.Згідно з цим Положенням власником системи ІПНП є Національна поліція України, а адміністратором - уповноважений структурний підрозділ апарату центрального органу управління НПУ. Територіальні підрозділи поліції, зокрема працівники ГУНП у м. Києві, є лише користувачами цієї системи, яким надано відповідні права та доступ до інформації (пункт 1, 2 та 4 розділу IV).

101.Суд встановив, що інформація щодо Позивача надійшла до інформаційної системи Національної поліції в автоматичному режимі через електронну інформаційну взаємодію між Міністерством оборони України (Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів) та Міністерством внутрішніх справ України.

102.Така взаємодія прямо передбачена абзацом 3 пункту 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487. Згідно з цією нормою, Національна поліція за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_7 та розвідувальних органів (яке має містити прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), дату народження, інші дані (за наявності), передбачені статтею 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", підставу (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), унікальний вихідний номер та кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи), надісланим у вигляді набору даних шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС, здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до найближчого районного (міського) територіального ІНФОРМАЦІЯ_7, органів СБУ. У разі відсутності технічної можливості передачі даних такі звернення надсилаються в паперовій формі (додаток 20).

103.Згідно з абзацом шістнадцятим пункту 79 цього Положення районні (міські) ІНФОРМАЦІЯ_7 звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального ІНФОРМАЦІЯ_7, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку, з урахуванням вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку.

104.Механізм та формат цього обміну даними врегульовано Порядком електронної інформаційної взаємодії Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, затвердженим спільним Наказом Міноборони та МВС від 18 травня 2023 року № 290/41.

105.Отже, звернення ІНФОРМАЦІЯ_7, на підставі яких поліція здійснює затримання та доставлення осіб, надсилаються не у вигляді окремих електронних документів чи паперових файлів для ручної перевірки, а саме у вигляді наборів даних шляхом електронної інформаційної взаємодії.

106.Суд звертає увагу, що такі електронні звернення формуються безпосередньо в інформаційних ресурсах Міністерства оборони України у визначеному електронному форматі і лише згодом, автоматично, надходять до системи ІПНП поліції. Тому твердження Позивача про те, що саме працівники Відповідача неправомірно внесли щодо нього недостовірні відомості до бази даних, спростовуються нормативно закріпленим алгоритмом автоматичного інформаційного обміну між державними реєстрами.

107.Посилання Позивача на те, що поліція несе відповідальність за достовірність інформації згідно з Наказом МВС № 676, є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 8 Розділу IV Положення про інформаційно-комунікаційну систему "Інформаційний портал Національної поліції України", користувачі системи відповідають за достовірність тієї інформації, що вводиться ними до відповідних інформаційних ресурсів системи "ІПНП". У даному випадку спірна інформація не вводилася працівниками територіального органу поліції, а була автоматично згенерована та передана ініціатором (Міністерством оборони України), працівники ГУНП у м. Києві виступають виключно користувачами цих даних.

108.Оцінюючи доводи Позивача про те, що внесення інформації до підсистеми "Розшук" (ІПНП) є незаконним через ненадання йому копій звернень ІНФОРМАЦІЯ_7 у вигляді окремих документів із накладеним кваліфікованим електронним підписом (КЕП), Суд ураховує, що відповідно до пунктів 1 та 2 розділу ІІ Порядку електронної інформаційної взаємодії, затвердженого спільним Наказом Міноборони та МВС від 18.05.2023 № 290/411, Електронна інформаційна взаємодія відповідно до цього Порядку здійснюється з використанням інформаційних систем суб`єктів інформаційних відносин засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів "Трембіта" або центральної підсистеми єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України з дотриманням вимог законів України "Про електронні довірчі послуги", "Про захист персональних даних", "Про публічні електронні реєстри", "Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах", інших нормативно-правових актів. Обсяг та структура даних, якими обмінюються суб`єкти інформаційних відносин через програмні інтерфейси електронних інформаційних ресурсів (сервіси), визначаються договорами про інформаційну взаємодію або спільними рішеннями, які оформлюються окремими протоколами відповідно до законодавства.

109.Тобто, передбачене абзацом 3 пункту 56 Порядку № 1487 звернення надсилається не у формі звичайного електронного документа (наприклад, окремого файлу), який містить візуальні реквізити та може бути роздрукований, а у вигляді електронного набору (масиву) даних. Захист такої інформації, її цілісність та ідентифікація ініціатора звернення (Міністерства оборони України) забезпечується на рівні комплексних систем захисту інформації (КСЗІ) самих реєстрів під час їх автоматизованої системної взаємодії. Тому вимоги Позивача надати йому "копію звернення з КЕП" для перевірки безпосередньо від поліції не ґрунтуються на положеннях законодавства, що регулює технічні алгоритми обміну масивами даних (API) між державними реєстрами.

110.За таких обставин, Суд відхиляє аргументи Позивача про те, що внесення його даних до ІПНП є незаконним через відсутність у поліції паперового звернення начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 або окремого електронного документа з КЕП, оформленого за зразком Додатка 20 до Порядку №1487. Абзацом 3 пункту 56 Порядку № 1487 імперативно встановлено пріоритет електронного обміну даними: звернення надсилається "у вигляді набору даних шляхом електронної інформаційної взаємодії". І лише "у разі відсутності технічної можливості передачі даних такі звернення надсилаються в паперовій формі (додаток 20)".

111.Оцінюючи аргументи Позивача щодо достовірності інформації, яка стала підставою для внесення відомостей про Позивача до підсистеми "Розшук" (ІПНП), Суд бере до уваги офіційну відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.08.2025 року № 8005. У вказаному документі дійсно зазначено, що відомості щодо складання уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 відносно Позивача адміністративних матеріалів та притягнення його до адміністративної відповідальності у 2025 році - відсутні. Крім того, згідно з Витягом з реєстру "ІНФОРМАЦІЯ_8" станом на 01.09.2025 року, у розділі "Правопорушення" відносно Позивача вказано: "Дані в цьому реєстрі відсутні". Водночас за висновком Суду Позивач помилково вважає, що цей факт беззаперечно доводить незаконність дій поліції щодо збереження його даних у базі ІПНП.

112.Суд встановив, що у цій же відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 також повідомив Позивачеві, що у відповідності до п. 30-1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, засобами єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів була сформована повістка та надіслана Позивачеві засобами поштового зв`язку, рекомендованим поштовим відправленням, оператором поштового зв`язку. Оскільки Позивач за цією повісткою не прибув, - у порядку ст. 259 КУпАП та абз. 3 п. 56, абз. 16 п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, засобами єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів автоматично згенеровано та надіслано звернення, у вигляді набору даних шляхом електронної інформаційної взаємодії між єдиним Державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС, до органів Національної поліції щодо доставлення Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 для складання матеріалів про адміністративне правопорушення. Для вирішення питання щодо виключення зі списків осіб, які вчинили адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП та підлягають доставленню до ІНФОРМАЦІЯ_1 для складання матеріалів про адміністративне правопорушення, Позивачеві необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

113.Отже, встановлено, що ініціатором генерації набору даних, який надійшов до системи ІПНП поліції, була виключно інформаційна система Міністерства оборони України. Працівники поліції (Відповідач) не здійснювали внесення даних про Позивача до бази та, будучи лише користувачами системи, не наділені повноваженнями здійснювати ревізію, перевіряти або піддавати сумніву достовірність алгоритмів роботи реєстрів Міноборони.

114.Той факт, що станом на серпень 2025 року відносно Позивача фактично не були складені матеріали про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП (згідно з відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.08.2025 № 8005), жодним чином не доводить протиправності дій Відповідача (ГУНП у м. Києві). Відповідно до статті 259 КУпАП та пункту 56 Порядку № 1487, адміністративне затримання та доставлення особи поліцією здійснюється саме з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення (у разі неможливості скласти його на місці).

115.У даному випадку Відповідач діяв у межах своїх повноважень, первинним джерелом формування звернення є база Міністерства оборони України ("ІНФОРМАЦІЯ_8"), підстави для коригування цієї інформації безпосередньо органом поліції за заявою особи відсутні. Статтею 15 Закону України "Про захист персональних даних" визначено вичерпний перелік підстав для видалення або знищення персональних даних, і Відповідач правомірно роз`яснив Позивачу необхідність вирішення питання безпосередньо з ініціатором звернення - ІНФОРМАЦІЯ_1 або звернення до суду для видалення цих даних за рішенням суду.

116.Щодо посилань Позивача на відсутність його згоди на обробку персональних даних, Суд зауважує, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 11 Закону України "Про захист персональних даних", підставою для обробки персональних даних є необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом.

117.Згідно з пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку електронної інформаційної взаємодії Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, інформація передається та обробляється з урахуванням вимог законодавства про захист персональних даних і використовується суб`єктами інформаційних відносин виключно з метою реалізації ними своїх повноважень, передбачених законодавством, і не може бути передана третій стороні, крім випадків, визначених законом і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини

118.Обов`язок поліції здійснювати доставлення осіб за зверненнями ІНФОРМАЦІЯ_7 передбачений частиною третьою статті 38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та частиною п`ятою статті 24 Закону України "Про Національну поліцію". Отже, підрозділи поліції здійснюють обробку персональних даних осіб, отриманих шляхом автоматичної взаємодії з реєстрами Міноборони, у зв`язку із необхідністю виконання обов`язків, передбачених законом, тому окрема згода суб`єкта на їх обробку не потрібна.

119.Окрім того, згода призовників, військовозобов`язаних та резервістів на обробку їх персональних даних для цілей Реєстру не потрібна (абзац 2 частини третьої статті 6 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів").

120.Підсумовуючи викладене, Суд зазначає, що згідно зі статтями 1173, 1174 ЦК України правовою підставою для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є наявність складу цивільного правопорушення: шкоди, протиправного діяння особи, яка її завдала, та причинного зв`язку між ними. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність держави. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку покладається на позивача.

121.Суд встановив, що ГУНП у м. Києві під час обробки інформації в підсистемі ІПНП діяло виключно як користувач даних, що надійшли в автоматизованому режимі на виконання імперативних норм постанови КМУ № 1487. Дії поліції не носили характеру свавільного чи умисного втручання в особисті немайнові права Позивача. Позивач не довів факту вчинення працівниками поліції незаконних рішень, дій чи бездіяльності. Сам по собі факт звернення Позивача із запитами до Відповідача з метою з`ясування підстав обробки її персональних даних не може безальтернативно свідчити про заподіяння Позивачеві неправомірними діями Відповідача моральної шкоди, що підлягає грошовій компенсації.

122.Оцінюючи твердження Позивача про завдання йому моральної шкоди, яка виразилася у зміні звичного способу життя (відмова від користування громадським транспортом), витратах на таксі та витратах особистого часу на підготовку запитів і скарг до державних органів, суд зазначає наступне. Звернення особи до органів державної влади із запитами на публічну інформацію, скаргами та позовами є формою реалізації її конституційного права на інформацію та судовий захист, а не об`єктивним наслідком цивільного правопорушення з боку держави. Витрачений на це час не є моральною шкодою в розумінні статті 23 ЦК України. Суб`єктивні побоювання Позивача щодо можливого затримання та його особисте рішення уникати громадського транспорту є його власною реакцією на дію норм мобілізаційного законодавства та функціонування державних реєстрів під час воєнного стану, а не прямим наслідком винних чи незаконних дій посадових осіб Відповідача.

123.Ураховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення в діях Головного управління Національної поліції у м. Києві. Інформація в інформаційно-комунікаційній системі поліції оброблялася правомірно, внаслідок функціонування нормативно закріпленого алгоритму електронної взаємодії державних реєстрів. За відсутності протиправності у діях Відповідача та не доведеності безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між фактом автоматичного обміну даними між реєстрами Міноборони та МВС та заявленими ним моральними стражданнями, правові підстави для застосування статей 1173, 1174 ЦК України та покладення на Державу обов`язку з відшкодування моральної шкоди відсутні. З огляду на це, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписано 23.02.2026

Суддя Інна КОВАЛЕНКО