Справа № 159/6412/25 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В.
Провадження № 22-ц/802/225/26 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Русинчук М.М.

з участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року та додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2025 року в складі судді Денисюк Т. В.,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 16.09.2008 уклала з ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», кредитний договір № 895407/ФО/5 та отримала на умовах платності, строковості, поворотності кредит в сумі 63651,64 дол США. Кредитні зобов`язання забезпечені іпотекою житла.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2010 у справі № 2-1229/10 задоволений позов ВАТ КБ «Надра» про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 895407/ФО/5.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2014 у справі №159/1445/14-ц ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 895407/ФО/5 від 16.09.2008, виселити позивача із дітьми з квартири без надання іншого житла.

30.04.2020 ПАТ «КБ «Надра» на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № GL3N217215_ПВ відступило право вимоги за кредитним договором № 895407/ФО/5 від 16.09.2008 та договором іпотеки ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Позивач вважає даний договір відступлення права вимоги недійсним з огляду на невідповідність вимога законодавства. На думку позивача набуття права вимоги за валютним кредитним договором є фінансовим активом і відповідно до Закону України «Про валюту і валютні операції» вимагає наявності у нового кредитора ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями. Згідно з повідомленням Національного банку України генеральна та/або індивідуальна ліцензія на право здійснення операцій з іноземною валютою ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» не видавалася, відтак товариство не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором. Натомість ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» скеровує позивачу вимогу про повернення кредиту саме в іноземній валюті, чим порушую права позивача.

Ураховуючи наведене ОСОБА_2 просила визнання недійсним договір № GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений 30.04.2020 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Білої Ірини Володимирівни та Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» (далі ТОВ «Преміум Лігал Колекшн»), в частині відступлення права вимоги за кредитним договором № 895407/ФО/5 від 16.09.2008.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 28 листопада 2025 року ухвалено відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги.

Додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду від 16 грудня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» 20000 гривень на професійну правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_4 ) подала апеляційну скаргу на рішення Ковельського міськрайонного суду від 28 листопада 2025 року, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на неправильність висновку суду про те, що оспорюваний договір відступлення права вимоги не містить іноземного елементу та ознак валютної операції, також вважає, що судом застосовано нерелевантну практику Верховного Суду.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду від 16 грудня 2025 року позивач просить його скасувати, відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Покликається на те, що судом не враховано поданих заперечень щодо ухвалення додаткового рішення, у яких вона наводила мотиви безпідставності поданої заяви про стягнення судових витрат.

У відзиві на подані апеляційні скарги представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» просить апеляційні скарги залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін.

Посилається на те, що оспорений договір є договором цесії, тому не вимагається наявності статусу фінансової установи або ліцензії Національного Банку України, також у відповідача не виникло права здійснювати фінансові операції щодо боржника, він набув право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором. Договір про відступлення права вимоги не змінює зобов`язань позивача, а тому не порушує її прав.

Відповідач вважає правильним висновок суду про стягнення на користь відповідача 20000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи поданих апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника відповідача колегія суддів дійшла висновку, що подана позивачем апеляційна скарга на рішення Ковельського міськрайонного суду від 28 листопада 2025 року не підлягає до задоволення .

Апеляційну скаргу на додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду від 16 грудня 2025 року необхідно задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

16.09.2008 між ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_5 , був укладений кредитний договір № 895407/ФО/5.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладений Іпотечний договір, посвідчений 16.09.2008 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Ваврищук В.С. за реєстровим № 2390, за умовами якого в іпотеку передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2010 у справі № 2-1229/10 за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 522 864,87 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2014 у справі №159/1445/14-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру, загальною площею 45,9 кв.м, житловою площею 25,6 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_2 , відповідно до договору іпотеки від 16.09.2008, шляхом проведення прилюдних торгів та встановлення початкової ціни реалізації заставного майна відповідно до експертної оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час здійснення виконавчого провадження на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалено виселити ОСОБА_6 та її малолітніх дітей ОСОБА_7 , 2005 року народження, та ОСОБА_8 , 2007 року народження, з квартири АДРЕСА_1 - без надання іншого житла.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 04.06.2015 р. № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 р. № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

30.04.2020 між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № GL3N217215_ПВ, за умовами якого ПАТ КБ «Надра» відступає шляхом продажу новому кредитору ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, гарантів, зазначених у додатку №1 до цього договору.

Згідно з додатком №1 до договору, право вимоги за кредитним договором № 895407/ФО/5 від 16.09.2008 та договором іпотеки від 16.09.2008 відступлено ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Договір про відступлення права вимоги укладений за результатами відкритих торгів, оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-03-06-000035-b від 01.04.2020, проведених на виконання Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Згідно з умовами Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № GL3N217215_ПВ від 30.04.2020 року, новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь - якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1 цього Договору, набуває наступні права кредитора за Основними договорами: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, щодо сплати Боржниками грошових коштів, вказаних у Додатку 1 до цього Договору та визначених на момент набуття Новим Кредитором Права вимоги, включаючи право вимагати сплати нарахованих і не сплачених на момент набуття Права вимоги процентів у розмірах вказаних в Додатку №1 до цього Договору, право вимагати сплати нарахованих і не сплачених на момент набуття Прав вимоги штрафних санкцій, неустойок (штрафів, пеней), право вимагати предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань у випадках та на умовах, встановлених Основними договорами. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку № 1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора відповідно до цього Договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги. До нового кредитора не переходять права нарахування процентів за користування Боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надані Банку відповідно до умов Основних договорів.

Новий кредитор за відступлення права вимоги сплачує банку грошові кошти в сумі 11 578 696,81 грн (п.4.1).

ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» не є фінансовою установою і не отримувало ліцензії НБУ на валютні операції.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.11.2021 у справі № 159/5123/20 за позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Білої І.В., ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги ухвалено відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги. У судовому рішенні договір кваліфікований як договір цесії.

02.05.2023 та 07.06.2023 суд замінив у виконавчих листах щодо стягнення з ОСОБА_6 кредитної заборгованості та звернення стягнення на іпотечне майно первісного стягувача - ПАТ «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Постановою Волинського апеляційного суду від 24.07.2023 апеляційну скаргу у справі № 2-1229/10 залишено без задоволення, Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.06.2023 залишено без змін. Постановою Волинського апеляційного суду від 10.08.2023 апеляційну скаргу у справі №159/1445/14-ц залишено без задоволення, ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.05.2023 залишено без змін.

Станом на дату звернення, у Ковельському ВДВС у Ковельському районі Волинської області ЛМУ МЮУ перебувають відкриті виконавчі провадження №73327665, №73328195, №73328758 щодо ОСОБА_2 на виконання рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2010 у справі № 2-1229/10 та рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2014 у справі №159/1445/14-ц, стягувачем у яких є ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, кредитодавцем за кредитним договором може бути банк або інша фінансова установа.

Водночас у цій справі предметом позову є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

На час укладення оспореного договору було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

Оспорений позивачем Договір про відступлення права вимоги укладений за результатами відкритих торгів, оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-03-06-000035-b від 01.04.2020, проведених на виконання Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» .

Тому питання законності оспореного договору необхідно розглядати з урахуванням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі- Закону) в редакції, чинній на час укладення договору.

Частиною 3 ст. 51 Закону визначено, що Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Тобто, законодавець надав право Фонду гарантування вкладів фізичних осіб самостійно визначити способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, до яких в тому числі відноситься права вимоги до боржників.

Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року №388 (далі - Положення).

Зі змісту вказаного Положення, так само як і зі змісту Закону слідує, що вони не містять жодного обмеження стосовно продажу активів банку у вигляді прав вимог до боржників саме фінансовим установам, або іншим банкам.

Оскільки ПАТ «КБ «Надра» перебував в стані ліквідації, а тому він мав право реалізовувати вимоги до ОСОБА_2 на електронних торгах будь-яким організаціям, в тому числі без статусу банку або фінансової установи, тобто суб`єктний склад вказаного договору був дотриманий та відповідає вимогам закону, а тому посилання позивачки щодо недотримання вимог п.1.ч.1 ст. 1, п.1-4 ч.2 ст. 9 Закону України « Про валюту і валютні операції» , суперечливість висновків суду при застосуванні вказаних норм є безпідставними та вказують на неправильне розуміння позивачкою висновків суду, викладених в рішенні.

Аргументи апеляційної скарги щодо застосування нерелевантної практики Верховного Суду є помилковими.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано послався на постанову від 16.03.2021 в справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) , у якій Велика Палата Верховного Суду вказала на можливість відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває в процедурі ліквідації. Тобто цей правовий висновок стосується того випадку, коли укладення договору про відступлення права вимоги не фінансовій установі є можливим за умови , коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває в процедурі ліквідації, і саме такі обставини встановлені у цій справі.

У постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.07.2019 в справі № 204/7396/15-ц (провадження № 61-16496св18), від 20.11.2019 в справі № 336/6704/13-ц (провадження № 61-27946св18), від 11.12.2019 в справі № 755/12702/16-ц (провадження № 61-28925св18), від 09.07.2020 в справі № 752/18402/16-ц (провадження № 61-1177св19), від 04.11.2020 в справі № 562/3925/18 (провадження № 61-10905св20), від 27.09.2023 в справі № 295/4526/14 (провадження № 61-11058св22), від 18.05.2022 в справі № 592/11042/20 (провадження № 61-3031св21) наведено правові висновки щодо правової значимості наявності у юридичної особи ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями саме при укладенні кредитного валютного договору, та роз`яснено , що право вимоги за кредитним договором, яке переходить до юридичної особи за договором факторингу, не є валютною операцією, яка потребує наявності генеральної або індивідуальної ліцензії», та що аналогічні правила розповсюджуються на інші договори щодо відступлення права вимоги.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на зазначену вище судову практику на спростування доводів позивача про те, що для укладення оспореного позивачем договору закон передбачав наявність відповідної ліцензії.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, норм матеріального права, помилкового розуміння висловлених Верховним Судом правових висновків та не дають підстав для скасування рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.11.2025 у справі.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду від 16 грудня 2025 року апеляційний суд виходить з такого.

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див.: додаткову ухвалу Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відзиві на позовну заяву відповідач ТзОВ «Лігал Колекшин`заявив клопотання про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги у розмірі 14500 грн за розгляд справи у суді першої інстанції.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 14500 грн представник відповідача подав суду ордер, договір №43490372/1 від 19.09.2025, додаток №1 до договору від 27.10.2025, у якому визначено найменування послуг, що надаються за договором, їх вартість, а у примітках містяться застереження щодо особливостей визначення розміру оплати послуг адвоката.

На день подання відзиву сторони підписали Акт №1 приймання - передачі наданих послуг від 30.10.2025 з вартістю послуг 14500 грн, з них 1500 грн консультація, 6000 грн за 4 години вивчення проблеми, аналіз законодавства, формування стратегії, 7000 грн складання відзиву на позов.

Відповідач повідомив позивача про вартість витрат на правничу допомогу, а також про можливі подальші витрати, зокрема гонорар успіху в розмірі 7000 грн (п.3 Додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 27.10.2025). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат становив 25000 грн.

01.02.2025, після постановлення у справі судового рішення, між відповідачем і адвокатом підписаний Акт приймання - передачі №2, де вартість послуг становила 8500 грн, з них 1500 грн участь в судовому засіданні 04.11.2025, 2000 грн участь в судовому засіданні 18.11.2025, 4000 грн складання заперечення, 1000 грн заява про ухвалення додаткового рішення.

Загальний розмір заявлених витрат 14500+8500+7000=30000 грн.

Позивачка у запереченні на відзив , серед іншого, посилалася на те, що визначений відповідачем розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не підтверджений та не зазначено його походження, сфера діяльності відповідача включає і діяльність в галузі права, що вказує на фіктивність наданої допомоги та непорядність відповідача, який бажає збагатитися за рахунок стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у той час як стягнення таких витрат не може слугувати підставою для надмірного збагачення сторони, на користь якої ухвалено рішення, просила відмовити в ухваленні додаткового рішення. Отже, позивачка вважала такий розмір судових витрат не тільки надмірно високим, а й таким, якого можна було уникнути взагалі з огляду на вид діяльності відповідача.

Стягуючи на користь відповідача судові витрати у розмірі 20000 гривень суд вважав , що такі витрати є необхідними, обґрунтованими та достатніми, також мотивував додаткове рішення тим, що позивачка не подала ґрунтовних заперечень щодо заявленого до стягнення розміру судових витрат.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, та зроблені без врахування вимог п. 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, не враховано дотримання критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зокрема, у додатку № 1 від 19 вересня 2025 до Договору про надання правничої допомоги визначено, що вартість консультації первинної 1500 грн., повторної 1000 грн., вартість ознайомлення з матеріалами справи тривалістю 60 хв. -1000 грн. за годину , понад 60 хв. 1500 грн за годину, вивчення проблеми, аналіз законодавства, судової практики 1500 грн. за год., складання заяв по суті ( відзиву, позовної заяви, відповіді на відзив, заперечення від 3000 до 6000 грн., (остаточна вартість визначається залежно від складності документа), складання процесуальних документів в судах апеляційної та касаційної інстанції від 4000 до 15000 грн за годину ( остаточна вартість визначається залежно від складності документа), складання заяв з процесуальних питань (заяв, клопотань, заперечень від 1000 грн до 5000 грн ( остаточна вартість визначається залежно від складності документа), представництво в суді від 1500 грн до 3000 грн. за годину)( вартість залежить від стадії розгляду справи та складності засідання), гонорар успіху 7000 грн., сплачується у випадку ухвалення рішення на користь клієнта.

На думку апеляційного суду, викладені в акті № 1 приймання-передачі послуг від 30.10.2025 послуги консультація первинна на суму 1500 грн, вивчення проблеми, аналіз законодавства та судової практики вартістю 4000 грн виходячи з витраченого часу 4 години відносяться до робіт по складанню відзиву на позовну заяву, вартість яких- 7000 гривень, тому при підрахунку розміру витрат на правничу допомогу стягненню підлягає 7000 гривень за складанню відзиву.

Щодо оплати праці за актом № 2 від 01 .12. 2025 за участь у двох судових засіданнях, які відбулися 04.11.2025 року тривалістю 20 хвилин , 18.11.2025 року тривалістю 17 хвилин, складання заперечення вартістю 4000 грн, заяви про долучення доказів та ухвалення додаткового рішення вартістю 1000 грн.,то суд не врахував,що згідно з Додатком №1 до Договору, оплата праці за участь в судовому засіданні підлягає визначенню виходячи із вартості 1500 грн за одну годину,(загальна тривалість судових засідань 47 хв.), а також виходячи із складності судового засідання. У клопотанні про ухвалення додаткового рішення відповідач не наводив мотивів , в чому полягала складність судового засідання 18.11.2025 року, за участь у якому застосовано збільшену ставку обчислення гонорару.

Виходячи із тривалості судових засідань, ураховуючи недоведеність відповідачем складності засідання при застосуванні підвищеної оплати, за участь у судових засіданнях тривалістю 47 хв. необхідно стягнути 1175 грн. виходячи із вартсті послуги 1500 грн. за одну годину засідання.

Із змісту поданого заперечення, за підготовку якого визначена вартість 4000 грн., вбачається, що його зміст аналогічний змісту відзиву на позовну заяву,отже його підготовка, як і підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення не потребувала значного часу, тому виходячи з критерію розумності, підлягає стягненню за підготовку заперечення та заяви про ухвалення додаткового рішення 1825 гр.

Отже, загальна сума витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, яка підлягає стягненню з позивача становить 10000 гривень. ( 7000+1175 грн.+ 1825 грн.).

Щодо гонорару успіху у розмірі 7000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано просив стягнути гонорар успіху у розмірі 7000 гривень, однак колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки у заяві про ухвалення додаткового рішення відповідач не навів мотивів, в чому полягає успіх надання правничої допомоги у цій справі, яка саме вагома робота, що виправдовує вимагати гонорар успіху, була проведена адвокатом.

Суд першої інстанції не навів мотивів доведеності відповідачем підстав для стягнення гонорару успіху, співмірності суми зі складністю справи,відповідності витраченому адвокатом часу,значення справи для сторони.

На думку колегії суддів обґрунтованості та законності включення до витрат на професійну правничу допомогу у цій справі гонорару успіху відповідачем не доведено, тому у стягненні цієї суми необхідно відмовити.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, тому додаткове рішення у цій справі необхідно змінити, стягнути з ОСОБА_9 на користь ТзОВ «Лігал Колекшин» 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 375,376, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року в цій справі залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2025 року в цій справі задовольнити частково.

Додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: