Провадження № 4-с/752/66/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкриття провадження

25 лютого 2026 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кирильчук І.А., розглянувши скаргу ОСОБА_1 в порядку ст.ст. 447-450 ЦПК України на дії органу поліції, який здійснював виконання ухвали суду від 16 лютого 2022 року, заінтересована особа - Деснянське управління поліції ГУНП у м. Києві,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва зі скаргою на дії органу поліції, який здійснював виконання ухвали суду від 16.02.2022 по справі № 754/1942/22 про розшук боржника ОСОБА_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2025 скаргу передано за підсудністю для розгляду до Голосіївського районного суду м. Києва.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року про передачу справи на розгляд іншого суду по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Деснянське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, на дії органу поліції, який здійснював виконання ухвали суду - залишено без змін.

18 лютого 2026 року до Голосіївського районного суду міста Києва надійшли матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 в порядку ст.ст. 447-450 ЦПК України на дії органу поліції, який здійснював виконання ухвали суду від 16 лютого 2022 року, заінтересована особа - Деснянське управління поліції ГУНП у м. Києві, для розгляду за підсудністю.

20 лютого 2026 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана скарга надійшла до провадження судді Кирильчук І.А.

Так, зі змісту прохальної частини скарги ОСОБА_1 (надалі також скаржник) просить суд /дослівно до тексту/:

«Визнати протиправними дії працівників Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві, які здійснювали виконання Ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2022 р. у справі № 754/1942/22 щодо розшуку боржника ОСОБА_2 ,з окрема - дії щодо зняття з розшуку ОСОБА_2 без належних правових підстав.

Зокрема визнати протиправними дії працівників поліції що зазначених в документах і займалися розшуком боржника (Додатк1-5) :

-ст. о/у ВКГ Деснянського УП ГУНП ст. лейтенант поліції підпис І. Швець, прізвище в документах нерозбірливе) (Додаток 1-5).

- Начальника Деснянського УП ГУНП м. Києва М. Пелих (Додаток 1-51)

- Заст. начальника Деснянського УПГУНП м. Києва Є.Житомирський

Зобов`язати Деснянське УП ГУНП у м. Києві поновити розшук боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до моменту достовірного встановлення його місця перебування та належного встановлення його особи та повідомлення про це суду й державного виконавця.»

Вирішуючи питання щодо призначення даної скарги до розгляду, суддя вважає, що у відкритті провадження за поданою скаргою слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до статті 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом (Розділ VII Судовий контроль за виконанням судових рішень).

Так, згідно з частиною першою статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Крім того, статтею 19 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу. Сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ. Інші учасники виконавчого провадження мають право надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Зазначені вимоги не застосовуються стосовно осіб, позбавлених особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, що встановлюється згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" на час позбавлення особи особистої свободи. Боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Особи, які на підставі закону звернулися з позовом в інтересах інших осіб (крім прокурора), беруть участь у виконавчому провадженні і користуються правами сторони виконавчого провадження, відкритого за їхньою заявою або за заявою іншої сторони в справі. У виконавчому провадженні за виконавчим документом на підставі судового рішення у справі за позовом, поданим учасником господарського товариства в інтересах останнього, укладення мирової угоди, відмова від стягнення і повернення виконавчого документа можливі лише за письмовою згодою всіх осіб, які у відповідній справі діяли в інтересах господарського товариства. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, зі скаргою у порядку Розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» мають право звернутися виключно сторони виконавчого провадження - стягувач або боржник, визначення яких міститься у Законі України «Про виконавче провадження», і лише у випадку, якщо рішеннями, діями чи бездіяльністю державного або приватного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їхні права як сторін виконавчого провадження, передбачені статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 27 частини першої статті 23 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку під час примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), здійснює привід осіб за рішенням тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України, а також вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю державних виконавців, приватних виконавців та інших осіб, які беруть участь у вчиненні виконавчих дій, представників уповноважених органів з питань пробації під час відвідування суб`єктів пробації, здійснює привід у виконавчому провадженні, а також суб`єктів пробації, що ухиляються від прибуття за викликом уповноваженого органу з питань пробації, здійснює розшук боржника чи дитини у виконавчому провадженні у випадках, передбачених законом або рішенням суду.

Крім того, згідно з частиною першої статті 19 ЗУ «Про національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

З огляду на зміст заявлених вимог та обставини, наведені скаржником на їх обґрунтування, оскаржувані дії працівників поліції можуть бути предметом перевірки та оцінки у порядку кримінального, адміністративного або цивільного судочинства відповідно до вимог законодавства, однак не можуть бути предметом розгляду скарги в порядку Розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ. А тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, щодо відмови у відкриття провадження якщо є для цього підстави.

Відповідно до частини дев`ятої статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки ЦПК України не містить спеціальної норми, яка б визначала підстави відмови у відкритті провадження за скаргою, поданою у порядку Розділу VII ЦПК України, у випадку, коли така скарга не підлягає розгляду в порядку статті 447 ЦПК України, суддя вважає за необхідне застосувати за аналогією положення пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, відповідно до яких суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що подана скарга не підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, визначеному Розділом VII ЦПК України, у відкритті провадження за нею слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 186, 447 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити у відкриття провадження за скаргою ОСОБА_1 в порядку ст.ст. 447-450 ЦПК України на дії органу поліції, який здійснював виконання ухвали суду від 16 лютого 2022 року, заінтересована особа - Деснянське управління поліції ГУНП у м. Києві.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду.

Суддя І.А. Кирильчук