КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 362/1525/24

номер провадження 22-ц/824/1447/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представник третьої особи Бедраківська Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року /суддя Попович О.В./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Васильківської міської ради в особі виконавчого комітету Васильківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення /а.с. 90-94/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі - позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідачка свідомо, без поважних причин, понад два роки не бере участі у житті дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, не надає матеріальної підтримки; перебуваючи за кордоном, двічі короткочасно приїздила в Україну (вересень 2022 р. - 5 днів, липень 2023 р. - 8 днів), але сина не відвідала; була належно повідомлена про засідання комісії з питань захисту прав дитини та судові засідання, однак участі не брала, що свідчить про її повну незацікавленість; думка дитини (15 років) про позбавлення матері батьківських прав є свідомою; висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав є обґрунтованим і ґрунтується не лише на словах позивача; позбавлення батьківських прав необхідне для захисту інтересів дитини, у тому числі з огляду на можливу мобілізацію позивача та відсутність інших родичів, здатних взяти дитину під опіку.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась через всі відомі засоби зв`язку, зокрема телефоном та на електронну пошту, оголошенням через офіційний сайт судової влади, виклики проігноровані, судову кореспонденцію не отримує за відсутністю адресата, оскільки є дані щодо її виїзду за кордон України, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з задоволенням позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 являються батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21 липня 2011 року. Шлюбні відносини між сторонами припинені і шлюб між ними розірвано відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2022 року у справі №362/6195/21.

Позивач вказував, що відповідачка тривалий час перебуває за кордоном, через що має місце невиконання нею батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини.

Так, згідно з відомостями Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби відповідач перетнула державний кордон 01 серпня 2023 року при виїзді з території України, з тих пір до України не поверталась.

У справі також наявне рішення Васильківської міської ради Київської області від 07 жовтня 2024 року №543, яким затверджено висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Опитана в судовому засіданні неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив позбавити мати батьківських прав. Вказував, що останнім часом відповідач з ним не проживає, тривалий час знаходиться за кордоном. Зв`язки з нею він не підтримує, не виходить на зв`язок жодними засобами комунікації.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався ст. 164 СК України про те, що мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини; ч. 6 ст. 19 СК України про те, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини; ч. 1 ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається; п. 15, 18 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, застосовується лише при винній поведінці батьків і лише коли змінити поведінку неможливо; ст.ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини про те, що першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а батьки несуть основну відповідальність за умови життя, необхідні для розвитку дитини.

Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивачем не доведено свідомого ухиляння відповідачки від виконання батьківських обов`язків, а невиконання може бути зумовлене збігом життєвих обставин (відсутність коштів, воєнний стан тощо); висновок органу опіки недостатньо обґрунтований, оскільки базується лише на словах позивача, без вказівки на вжиті заходи, співбесіди з матір`ю, характеризуючі дані; позбавлення батьківських прав є непропорційним втручанням у сімейне життя, оскільки відсутні беззаперечні докази винної поведінки матері; захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері батьківських прав не доведено; тому у позові відмовлено, з попередженням відповідачки про зміну ставлення до виховання дитини.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Під час розгляду справи судом органом опіки та піклування Васильківської міської ради в особі виконавчого комітету Васильківської міської ради було прийнято рішення від 07 жовтня 2024 року № 543 «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 ».

Попередньо питання щодо позбавлення батьківських прав відповідачки відносно сина ОСОБА_4 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Васильківської міської ради 12 вересня 2024 року, за результатами якого було прийнято відповідне рішення щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .

Під час підготовчого розгляду справи судом першої інстанції було витребувано у Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону відповідачкою.

З отриманої на виконання вимог ухвали суду інформації вбачається, що відповідачка з 2021 року регулярно виїжджала за кордон. Зокрема, виїхавши в січні 2022 року за кордон, відповідачка у вересні 2022 року заїжджала в Україну на п`ять днів, при цьому, як повідомив позивач та син, з дитиною відповідачка не зустрілась.

У липні 2023 року відповідачка знову на вісім днів відвідала Україну, як повідомив суду апеляційної інстанції син ОСОБА_5 , вона його забрала в квартиру в якій він просидів день сам, залишила записку що він залишається з батьком.

Під час судового засідання, як в суді першої так і апеляційної інстанцій, представник органу опіки повідомила суду, що відповідачка про засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Васильківської міської ради 12 вересня 2024 року повідомлялась належним чином. Представник служби у справах дітей та сім`ї в телефонному режимі спілкувалась з відповідачкою та повідомила її про розгляд на комісії питання щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .

Отже, щонайменше з вересня 2024 року ОСОБА_3 була повідомлена про провадження, жодних дій щодо висловлення позиції, спілкування з сином не вчиняє, все ігнорує.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, син ОСОБА_5 пояснив, що маму бачив давно, ще до війни у 2021 році вона виїхала в Німеччину, залишила його з батьком, не телефонує при чому телефону він не змінював, кошти не висилає, його станом не цікавиться, всім вихованням та забезпеченням займається його батько.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно, не виконання відповідачкою своїх обов`язків по відношенню до сина свідчить про її свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, на що суд першої інстанції уваги не звернув, пославшись на те, що таке невиконання може бути зумовлене збігом життєвих обставин (відсутність коштів, воєнний стан тощо), допустив припущення непідтверджене матеріалами справи, не врахувавши, що з 2021 року ОСОБА_3 виїхала за кордон, інколи повертається в Україну і знову виїжджає, повністю ігноруючи свої батьківські обов`язки по відношенню до сина ОСОБА_5 .

Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце в тому випадку, якщо мати або батько не виконують свої батьківські обов`язки за відсутності об`єктивних причин, які б перешкоджали цьому.

У даній справі, з урахуванням того, що з вересня 2024 року відповідачкою ігноруються будь-які повідомлення від органу опіки та суду, вона фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, апеляційний суд вказує на те, що є недоцільним попередження ОСОБА_3 щодо зміни ставлення до дитини, оскільки і на момент розгляду апеляційним судом, тобто протягом півтора року, її поведінка не змінюється.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновків про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року - задовольнити.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Васильківської міської ради в особі виконавчого комітету Васильківської міської ради про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: