ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/250/26 Справа № 932/1846/24 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крихта Алла Анатоліївна, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2024 року у цивільній справі номер 932/1846/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 06.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений договір №4577601 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу був наданий кредит на суму 14600,00 грн на строк 30 днів із сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1,90% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 договору. Свої зобов`язання за вказаним договором ТОВ «Авентус Україна» виконало, зарахувавши грошові кошти на платіжну картку відповідача. За умовами кредитного договору відповідач брав на себе зобов`язання повернути кредит в обумовлений термін та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

18 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Таким чином, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до боржника за кредитним договором №4577601 від 06.08.2021 року у розмірі 47888,00 грн, яка складається з: 14600,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 33288,00 грн заборгованості за нарахованими процентами.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №4577601 від 06.08.2021 року у розмірі 47888,00 грн, а також понесені позивачем судові витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №4577601 від 06.08.2021 року у розмірі 47888,00 грн, яка складається з: 14600,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 33288,00 грн заборгованості за нарахованими процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 2422,40 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крихта А.А., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 24.07.2024 року та постановити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що при винесенні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, невірно застосував норми матеріального права.

Відповідач вважає, що відсутність його обізнаності про слухання справи №932/1846/24 обумовлена поважними причинами, в той же час, через перебування в ЗСУ відповідач не мав можливості брати участь у справі, скористатися правовою допомогою, заперечити проти позовних вимог та надати докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд не звернув уваги на істотні умови кредитного договору, зокрема, на умови та порядок пролонгації строку кредиту, неправильно визначився з датою закінчення строку кредиту, та безпідставно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів за користування позикою поза межами строку кредитування. В свою чергу позивач, діючи недобросовісно, приховав від суду дійсні обставини справи, розрахував суму заборгованості відповідача не у відповідності до умов договору, з метою неправомірно збільшити суму заборгованості відповідача, а суд даний розрахунок не перевірив.

Датою закінчення строку кредитування є 04.09.2021 року (30 днів). Згідно з додатком № 1 до договору датою платежу (датою повернення кредиту) визначено 05.09.2021 року. У відповідності до пп. 4.2.1 договору відповідач 05.09.2021 року перерахував на користь Товариства грошову суму в розмірі нарахованих та несплачених на дату платежу процентів 4161,00 грн., тобто у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів за період з 06.08.2021 року по 04.09.2021 року. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (картка обліку договору), доданим до позовної заяви. Проте, доказів, що позивач сприйняв даний переказ як ініціювання пролонгації договору за ініціативою споживача та акцептував дану пропозицію (оферту) шляхом направлення споживачу повідомлення у відповідності до пп. 4.2.3 договору, до позову не надано, та матеріали справи також їх не містять.

Оскільки на дату платежу (повернення кредиту) проценти відповідачу не нараховувалися, це підтверджує, що пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача не відбулася, і строк кредитування у відповідності до пп. 4.3 договору продовжився шляхом автопролонгації.

З огляду на зазначене, строк кредиту за договором шляхом автопролонгації було продовжено з 05.09.2021 року на 90 днів поспіль, тобто по 03.12.2021 року, оскільки платежів по тілу кредиту відповідач не здійснював.

За межами цього періоду нарахування та стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом припиняється.

Відповідачем належним чином сплачені відсотки за період з 06.08.2021 року по 05.10.2021 року, стягненню з відповідача підлягає виключно сума тіла кредиту та відсотки за період з 06.10.2021 року по 03.12.2021 року, що складає 14600,00 грн (тіло кредиту) та 16366,60 грн відсотків (59 днів), а усього 30966,60 грн, а не 47888,00 грн, як помилково визначив суд.

Визначення ж позивачем строку продовження кредиту спочатку начебто за ініціативою споживача на два місяці, а потім ще за автопролонгацією на 90 днів, є незаконним, таким, що не відповідає умовам договору та направлене на зловживання позивачем своїми правами з метою безпідставного збільшення заборгованості відповідача, що помилково не встановив суд першої інстанції.

Від ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в у цивільній справі №932/1846/24 від 24.07.2024 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у апеляційній інстанції у розмірі 8000,00 грн.

Сума заборгованості за договором №4577601 від 06.08.2021 року розрахована у відповідності до картки обліку договору від ТОВ «Авентус Україна».

05.09.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 4161,00 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 05.10.2021 року) з стандартною процентною ставкою 1,90% вдень.

05.10.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 8322,00 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 04.11.2021 року) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

04.11.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. кредитного договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

Виходячи з викладеного, нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору, зокрема, у межах періоду автопролонгації відповідно до поденного розрахунку, що наданий до позовної заяви.

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції - 8000,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 06.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4577601 про надання споживчого кредиту, з використанням електронного підпису (а.с. 39-44).

Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 14600,00 грн (п. 1.3. кредитного договору); строк кредиту 30 днів; дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору, строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. (п. 1.4. кредитного договору).

Відповідно до п. 1.5. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Також 06.08.2021 року ОСОБА_1 з використанням електронного підпису підписано паспорт споживчого кредиту, що містить умови аналогічні умовам кредитного договору №4577601 (а.с. 33-35).

01 липня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Контрактовий дім» укладено договір про надання послуг з переказу платежів (а.с. 15-18).

ТОВ «ФК «Контрактовий дім» здійснює діяльність зі здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків на підставі ліцензії Національного банку України (а.с. 74).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 14600,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 (номер транзакції 975100631), що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а.с. 70-72).

З картки обліку заборгованості вбачається, що відповідачем 05.09.2021 року вносились грошові кошти у розмірі 4161,00 грн, 05.10.2021 року у розмірі 8322,00 грн. Станом на 17.04.2023 року заборгованість відповідача по кредитному договору складається з наступного: 14600,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 33288,00 грн заборгованість за відсотками (а.с. 50-66зв).

До матеріалів справи долучено інформацію про направлення повідомлення від 05.10.2021 року на номер НОМЕР_2 , який вказаний відповідачем у кредитному договорі, про подовження строку кредиту до 04.11.2021 року (а.с. 19).

18 квітня 2023 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК« Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу №18-04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором, що підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №18-04/23-Ф та витягом з реєстру боржників на суму 47888,00 грн (а.с. 21-25, 25зв, 20).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу в суді першої інстанції позивачем надано: ордер адвоката серія АІ №1423361 від 22.02.2024 року (а.с. 11), договір про надання правничої допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 року (а.с. 8-9), звіт про надання правової допомоги від 22.02.2024 року до договору про надання правової допомоги на суму 10000,00 грн (а.с. 14), рахунок на оплату послуг адвоката відповідно до договору на суму 10000,00 грн (а.с. 12, 13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме у цьому обсязі.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки рішення суду не відповідає нормам закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2024 року у цивільній справі номер 932/1846/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та подальший її розгляд.

Матеріали цивільної справи не містять відомостей на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та отримував копію позовної заяви.

Зазначене вище фактично позбавило відповідача ОСОБА_1 надати свої пояснення та заперечення щодо предмету спору в суді першої інстанції.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, §33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, §25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак, апеляційний суд вважає, що цей довід апеляційної скарги є обґрунтованим і судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 06.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №4577601 про надання споживчого кредиту з використанням електронного підпису.

Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 14600,00 грн (п. 1.3. кредитного договору); строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору, строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. (п. 1.4. кредитного договору).

Відповідно до п. 1.5. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Відповідно до пп. 4.2.1., 4.2.2. та 4.2.4 кредитного договору споживач може ініціювати продовження строку договору. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. У випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій зазначених в пп. 4.2.2. цього договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті.

Згідно з пп. 4.3.1, 4.3.2 кредитного договору у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту (нового строку після пролонгації або автопролонгації) заборгованості за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою позичальника, відповідно до пп.4.2.2-4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на наведених вище умовах. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у нього наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою позичальника у порядку, передбаченому п. 4.2 договору.

Також. 06.08.2021 року ОСОБА_1 з використанням електронного підпису підписано паспорт споживчого кредиту, що містить умови аналогічні умовам кредитного договору №4577601.

Отже, підписавши за допомогою електронного підпису договір №4577601 про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 досягнуто згоди, щодо наведених в них основних умов кредитування.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 14600,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 (номер транзакції 975100631), що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім».

З картки обліку заборгованості вбачається, що відповідачем 05.09.2021 року вносились грошові кошти у розмірі 4161,00 грн, 05.10.2021 року у розмірі 8322,00 грн.

Отже, 05.09.2021 року (30 день) відбулась пролонгація за ініціативою відповідача (внесення коштів) на 30 днів, тобто до 05.10.2025 року. Пізніше, 05.10.2021 року у зв`язку з внесенням відповідачем коштів строк договору пролонговано на 30 днів до 04.11.2021 року.

До матеріалів справи долучено інформацію про направлення повідомлення від 05.10.2021 року на номер +13, який вказаний відповідачем у кредитному договорі, про подовження строку кредиту до 04.11.2021 року.

Після 04.11.2021 року відповідачем кошти не вносились та відбулась автопролонгація на 90 днів, тобто до 02.02.2022 року.

Станом на 17.04.2023 року заборгованість відповідача по кредитному договору складається з наступного: 14600,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 33288,00 грн заборгованість за відсотками.

Відтак, виходячи з наведеного, нарахування відсотків відбувалося відповідно до умов договору №4577601 про надання споживчого кредиту з урахуванням положень про пролонгацію та авто пролонгацію.

Доводи апеляційної скарги наведеного вище не спростовують.

Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довів відсутність заборгованості.

18 квітня 2023 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК« Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу №18-04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором, що підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №18-04/23-Ф та витягом з реєстру боржників на суму 47888,00 грн.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №4577601 про надання споживчого кредиту від 06.08.2021 року в розмірі 47888,00 грн.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмір 2422,40 грн (а.с. 38), позовні вимоги підлягають задоволенню, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Щодо заяв ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п. 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції надано:

договір про надання правничої допомоги №10/07-2023 про надання правової допомоги від 10.07.2023 року укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. (а.с. 8-9);

звіт про надання правової допомоги від 22.02.2024 року до договору про надання правової допомоги на суму 10000 грн, відповідно до якого було надано послуги зі збору та аналізу доказів та документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви, подання позовної заяви до суду (а.с. 14);

рахунок на оплату послуг адвоката відповідно до договору на суму 10000,00 грн (а.с. 13);

договір №07/07-2022 про надання правової допомоги від 07.07.2022 року, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В. (а.с. 130-131),

звіт про надання правничої допомоги від 25.06.2025 року, відповідно до якого надано правову допомогу у вигляді правової експертизи документів та складання відзиву на апеляційну скаргу, подання відзиву на суму 8000,00 грн (а.с. 157);

платіжну інструкцію від 25.06.2025 року на суму 8000,00 грн (а.с. 158).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат апеляційний суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Виходячи з наведеного, враховуючи складність справи, яка на думку апеляційного суду не є складною, апеляційний суд вважає, що вимоги заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції підлягають частковому задоволенню, отже є обґрунтованими у розмірі 3000,00 грн у першій інстанції та 3000,00 грн в апеляційній інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крихта Алла Анатоліївна, задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», , заборгованість за кредитним договором №4577601 від 06 серпня 2021 року у розмірі 47888,00 грн, яка складається з: 14600,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 33288,00 грн заборгованості за нарахованими процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», , суму судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 2422,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», , витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн в суді першої інстанції та 3000,00 грн в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: