ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 296/11081/19

провадження № 61-14512св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 01 березня 2023 року в складі судді Адамовича О. Й. та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року в складі колегії суддів: Талько О. Б., Шевчук А. М., Коломієць О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «ФК «Позика»), ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д. В., у якому просив визнати припиненою іпотеку нерухомого майна, а саме - нежитлової будівлі (бокс для автомобілів), загальною площею 178,9 кв.м, розташованої на АДРЕСА_1 , яка виникла на підставі договору іпотеки від 21 жовтня 2005 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу цього нерухомого майна, укладений 17 грудня 2018 року між ТОВ «Позика» і ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивував тим, що 21 жовтня 2005 року ОСОБА_3 та АТ «УкрСиббанк» уклали договір про надання поновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 30 000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором 21 жовтня 2005 року між ним, ОСОБА_4 та АТ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку банку нежитлову будівлю (бокс для автомобілів), загальною площею 178,9 кв.м, на АДРЕСА_1 .

Надалі АТ «УкрСиббанк» відступило своє право вимоги за цими договорами ТОВ «ФК «Фінактив», яке в 2016 році передало це право ТОВ «ФК «Позика».

17 грудня 2018 року ТОВ «ФК « Позика» і ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на нежитлову будівлю (бокс для автомобілів).

Водночас зазначав, що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 10 грудня 2014 року в справі № 295/3599/14-ц було задоволено позов АТ «УкрСиббанк» і стягнуто з нього, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 934,60 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 08 липня 2013 року складало 71 414,26 грн.

Зазначена сума боргу сплачена боржником у повному обсязі, у зв`язку з чим постановою державного виконавця від 10 грудня 2015 року виконавче провадження з виконання рішення суду в справі № 295/3599/14-ц закінчено.

Оскільки основне зобов`язання виконане в повному обсязі, а права на стягнення курсової різниці кредитор немає, наявні підстави для припинення іпотеки.

Крім того, враховуючи відсутність заборгованості за кредитним договором, сторони не мали законних підстав для укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки від 17 грудня 2018 року. До того ж при укладенні цього договору допущені численні порушення норм закону. Зокрема, всупереч вимогам статей 35, 38 Закону України «Про іпотеку», ані він, ані боржник не отримували вимоги про усунення порушення, повідомлення про наміри іпотекодержателя укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна з третьою особою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 01 березня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано припиненою іпотеку нерухомого майна іпотекодавця ОСОБА_1 , а саме нежитлової будівлі (бокс для автомобілів) літ. «Р-2», цегляна, загальною площею 178,9 кв.м, що розташована на АДРЕСА_1 , встановлену на підставі договору іпотеки від 21 жовтня 2005 року.

Визнано недійсним договір від 17 грудня 2018 року купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі (бокс для автомобілів) літ. «Р-2», цегляна, загальною площею 178,9 кв.м, що розташована на АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Позика» і ОСОБА_2 .

У задоволенні позову в частині вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д. В. відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що основне зобов`язання припинено у зв`язку із його виконанням, про що свідчить постанова державного виконавця від 10 грудня 2015 року, тому вимоги про припинення іпотеки обґрунтовані.

Оскільки на час укладення договору купівлі продажу від 17 грудня 2018 року іпотека була припинена у зв`язку із припиненням основного зобов`язання, ТОВ «ФК «Позика» не мало права продажу предмета іпотеки, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання його недійсним.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 01 березня 2023 року в частині задоволенняпозовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17 грудня 2018 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 01 березня 2023 року в частині визнання припиненою іпотеки нерухомого майна залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки основне зобов`язання припинилося, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про визнання припиненою іпотеки.

Водночас у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу слід відмовити у зв`язку з тим, що така вимога є неефективним способом захисту. У спірних правовідносинах права позивача можливо захистити шляхом витребування майна, яке було передане ним в іпотеку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2024 року ТОВ «ФК «Позика» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 01 березня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року й ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Як на підставу касаційного оскарження посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц.

Свої вимоги мотивує тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Не врахували, що рішенням суду від 10 грудня 2014 року заборгованість за кредитним договором стягнута саме в іноземній валюті. Відповідно на виконання цього рішення суду має бути перерахована саме іноземна валюта, а не її еквівалент у гривні. Оскільки відсутнє належне виконання рішення суду про стягнення заборгованості, підстав для припинення зобов`язань немає.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів у частині відмови в позові до приватного нотаріуса, а також висновку апеляційного суду в частині відмови в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, тому Верховний Суд у силу вимог статті 400 ЦПК України судові рішення у цій частині не перевіряє.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

20 травня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

21 жовтня 2005 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір про надання поновлювальної кредитної лінії № 422/2005/фм-840, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії 30 000,00 доларів США (який додатковою угодою від 20 червня 2006 року був збільшений до 49 625,00 доларів США).

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором 21 жовтня 2005 року АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір іпотеки.

За умовами цього договору позивач передав в іпотеку АТ «УкрСиббанк» належну йому нежитлову будівля (бокс для автомобілів) літ. «Р-2», цегляну, загальною площею 178,9 кв.м, що розташована на АДРЕСА_1 .

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 10 грудня 2014 року в справі № 295/3599/14-ц стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8 934,60 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 08 липня 2013 року складає 71 414,26 грн.

10 грудня 2015 року державний виконавець Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 295/3599/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 8 934,60 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 08 липня 2013 року складає 71 414,26 грн, у зв`язку з тим, що заборгованість за виконавчим документом сплачена боржником у повному обсязі.

На підставі договору факторингу від 24 листопада 2016 року та договору про відступлення прав вимоги № 1 за договором іпотеки від 28 листопада 2016 року АТ «УкрСиббанк» відступило своє право вимоги за спірними договорами ТОВ «ФК «Фінактив».

У свою чергу, ТОВ «ФК «Фінактив» на підставі договору факторингу № 48/1 від 28 листопада 2016 року та договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 20 грудня 2016 року відступило це право вимоги ТОВ «ФК «Позика».

28 грудня 2016 року були внесені відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки. Зокрема, іпотекодержателем згідно з договором іпотеки від 21 жовтня 2005 року зазначено ТОВ «ФК «Позика».

23 лютого 2017 року ТОВ «ФК «Позика» повідомило ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про наявність заборгованості перед товариством за кредитним договором у розмірі 332 107,49 грн та попередило, що в разі непогашення цієї заборгованості у тридцятиденний строк з моменту отримання вимоги ТОВ «ФК «Позика» укладе договір купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

17 грудня 2018 року ТОВ «ФК «Позика» і ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким продавець, діючи відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», продав, а покупець придбав нежитлову будівлю (бокс для автомобілів), загальною площею 178,9 кв.м, розташовану на АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Обрання неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Предметом позову в цій справі є, зокрема, вимога про припинення іпотеки за договором іпотеки від 21 жовтня 2005 року.

Як на підставу для припинення іпотеки позивач посилався на припинення основного зобов`язання у зв`язку із повним його виконанням.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою іпотека припиняється, зокрема в разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

За встановленими в справі обставинами, 17 грудня 2018 року ТОВ «ФК «Позика» як іпотекодержатель здійснив продаж предмета іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Отже, станом на час пред`явлення цього позову (листопад 2019 року) іпотека вже припинилася у зв`язку із реалізацією іпотекодержателем предмета іпотеки, право власності на який перейшло до ОСОБА_2 .

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності на нерухоме майно зареєстроване за відповідачем, із яким позивач не має договірних відносин, то належним способом захисту є віндикаційний позов. Рішення суду про витребування нерухомого майна з незаконного володіння такого відповідача є підставою для внесення до Реєстру відомостей про право власності позивача на це майно.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння позивач у цій справі не заявляв.

Водночас задоволення позову шляхом визнання іпотеки припиненою з іншої підстави не призведе до поновлення права, за захистом якого позивач звернувся до суду. У спірних правовідносинах належним способом захисту є віндикаційний позов, під час розгляду якого позивач має доводити підстави припинення іпотеки.

Таким чином у задоволенні вимоги при припинення іпотеки слід відмовити, з огляду на те, що така вимога не є належним способом захисту.

Проте суди попередніх інстанцій на наведене уваги не звернули, внаслідок чого дійшли до помилково висновку про наявність підстав для припинення іпотеки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити: рішення суду першої інстанції і постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимоги про припинення іпотеки.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 01 березня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року в частині задоволеної вимоги про припинення іпотеки скасуватий ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про припинення іпотеки.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов