Справа №461/6525/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.,

при секретарі судового засідання Курилюк А.І.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача

відповідача Клапощук Ю.І,

представника відповідача ОСОБА_2

( ОСОБА_3 )

представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5

( ОСОБА_6 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 19.07.2023 року вона позичила відповідачу ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 17 000 доларів США для придбання автомобіля MAZDA CX-5.

В подальшому, 20.06.2025 року вона додатково позичила останньому ще 2000 доларів США для придбання меблів.

На підтвердження отримання вищевказаних коштів ОСОБА_6 20.06.2025 року надав їй об`єднану розписку на сумарну суму 19 000 доларів США.

ОСОБА_1 зазначає, що згідно розписки, останній зобов`язався повернути їй позичені грошові кошти у повному обсязі до 31.12.2026 року або протягом семи днів з дня отримання письмової вимоги про повернення.

10.07.2025 року вона вручила ОСОБА_6 зазначену письмову вимогу, однак останній у встановлений строк гроші за договором позики не повернув.

Позивач також зазначає, що в травні 2025 року ОСОБА_3 звернулась до Галицького районного суду м.Львова з позовом до ОСОБА_6 із позовом про поділ спільного майна подружжя. Серед позовних вимог була вимога про визнання автомобіля MAZDA CX-5 (для придбання якого ОСОБА_6 і бралась позика в розмірі 17000 доларів США) об`єктом спільної сумісної власності, як майно, яке набуте під час спільного проживання подружжя. Як вбачається із зазначеної позовної заяви, вищезазначений автомобіль був придбаний в той час, коли і була отримана позика, тобто у липні 2023 року.

ОСОБА_1 вказує, що оскільки частину позики в сумі 17000 доларів США було надано ОСОБА_6 , в той час коли останній перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , і така позика була використана в інтересах їхньої сім`ї, то відповідно, і борг підлягає стягненню з обох відповідачів в рівних частках.

З урахуванням вищевикладеного, з посиланням на норми ЦК та ЦПК України, позивач просила суд:

- стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на її користь суму боргу в розмірі 17 000 доларів США;

- стягнути з ОСОБА_6 на її користь суму боргу в розмірі 2000 доларів США;

- стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на її користь суму судових витрат.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.11.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд.

Позиція сторін по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила такий задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та підтвердив викладені у позовній заяві фактичні обставини.

Окрім того, від відповідача ОСОБА_6 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній підтвердив факт отримання та неповернення коштів за договором позики на загальну суму 19000 доларів США.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову в частині позовних вимог до останньої заперечував. Зазначив, що з долученої до позову боргової розписки, написаної ОСОБА_6 20 червня 2025 року, вбачається, що останній позичив у позивача 17000 доларів США ще 19 листопада 2023 року. Крім того, відповідно до зазначеної розписки, ОСОБА_6 на підтвердження отримання вищезазначеної позики була складена розписка 19.11.2023 року, тобто у день отримання позики, однак така, начебто, була знищена за домовленістю сторін. При цьому, із наявної у матеріалах справи копії «знищеної» розписки від 19.11.2023 року не вбачається отримання даної позики безпосередньо для купівлі саме автомобіля MAZDA CX-5 для його подальшого використання в інтересах сім`ї.

Як вбачається із договору купівлі-продажу, укладеного 21.11.2023 року між відповідачем ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , останній придбав транспортний засіб MAZDA CX-5 2018 року випуску. Даний правочин вчинений без згоди (чи будь-якого повідомлення) ОСОБА_3 , що підтверджується змістом вищеописаного договору купівлі-продажу, а тому, на його думку, з об`єктивних обставин такий правочин купівлі-продажу не може вважатися вчиненим в інтересах сім`ї.

Також, із тексту обох розписок ОСОБА_6 вбачається, що дана позика вчинена останнім без згоди (чи будь-якого повідомлення) ОСОБА_3 , а тому з об`єктивних обставин такий правочин позики не може вважатися вчиненим в інтересах сім`ї.

Додатково наголосив, що факт знищення боргової розписки написаної ОСОБА_6 19.11.2023 року за взаємною згодою позикодавця та позичальника за своє юридичною природою є припиненням укладеного між вказаними особами договору позики за взаємною згодою, що передбачено ч. 1 ст. 651 ЦК України. Як вбачається із змісту боргової розписки написаної ОСОБА_6 19.11.2023 року така не містила умови про повернення суми позики в семиденний строк з моменту отримання позичальником від позикодавця письмової вимоги про повернення суми позики, а боргова розписка від 20.06.2025 року містить таку нову істотну умову договору позики. Таким чином, покликання позивача про факт позики грошових коштів останнім. в інтересах сім`ї є безпідставними, оскільки дана умова значно погіршує становище позичальника за умовами нового договору позики в порівняні з умовами попереднього договору. Оскільки ОСОБА_6 прийняв такі умови нового договору без згоди ОСОБА_3 , то він об`єктивно не може вважатися таким, що вчинив даний правочин в інтересах сім`ї.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову в частині стягнення з неї заборгованості за договором позики заперечувала. Зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_6 з 2016 року по 2024 рік. Під час шлюбу у них народилась донька 2018 р.н. Наголосила, що вона спільно з позивачем та ОСОБА_8 працювали на одному підприємстві, були друзями. У 2022 році, у зв`язку із повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України та проголошенням правового режиму воєнного стану, вона разом з донькою виїхали за кордон, до Канади, де перебували до квітня 2023 року. Після повернення до України її стосунки з чоловіком ОСОБА_8 значно погіршились, що призвело до розірвання шлюбу.

У листопаді 2023 року ОСОБА_6 прийшов з роботи та неочікувано повідомив її що придбав ще новий автомобіль. При цьому, у них вже був автомобіль у користуванні. На питання де він взяв гроші, ОСОБА_9 повідомив, що частина у нього була, частину взяв з бізнесу, частину позичив. Оскільки сукупні доходи у родини були малі, у них виникла сварка з приводу придбання нового автомобіля.

Саме про факт укладення з ОСОБА_1 договору позики останній не зазначав. Відповідач також наголосила, що не знала про майновий стан її чоловіка, оскільки останній не бажав з нею ділитись своїми доходами та витратами.

Зауважила, що на її думку, ОСОБА_6 визнає позовні вимоги у повному обсязі лише тому, що останній після розлучення проживає з позивачем у шлюбі без державної реєстрації.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Як вбачається із боргової розписки, написаної ОСОБА_6 20 червня 2025 року, останній 19.11.2023 року позичив у ОСОБА_1 17000 доларів США на придбання автомобіля марки MAZDA CX-5, 2018 року випуску. Термін повернення даних коштів за домовленістю сторін становив до 31.12.2025 року.

Крім того, 20.06.2025 року ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_1 2000 доларів США на придбання меблів.

У вказаній розписці також зазначено про те, що розписка, яка була написана 19.11.2023 року на суму 17000 доларів США за домовленістю сторін з метою уникнення «задвоєнності» була знищена. Натомість, дана розписка є єдиним документом, який підтверджує боргові зобов`язання ОСОБА_6 перед ОСОБА_1 на загальну суму 19000 доларів США. Термін повернення коштів до 31.12.2026 року або у семиденний термін з моменту отримання ОСОБА_6 , письмової вимоги від ОСОБА_1 про повернення коштів.

Згідно з копією договору купівлі-продажу №4642/2023/4165253, укладеного 21 листопада 2023 року між ОСОБА_6 (покупець) та ОСОБА_7 (продавець), останній придбав за 725829,00 грн. транспортний засіб MAZDA CX-5 2018 року випуску.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20.12.2024 року, яке набрало законної сили 20.01.2025 року було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , зареєстрований 21 вересня 2016 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області актовий запис № 2845.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_6 вбачається, що з кінця 2022 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують ніяких відносин.

Мотиви прийняття рішення судом

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_3 .

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України вказує на те, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладений другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Лише поєднання вказаних умов дає підстави кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13, та Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 569/2255/17 від 04 грудня 2019 року у справі № 235/5555/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2093/10.

Суд погоджується з позицією представника відповідача ОСОБА_11 , що зі змісту договору позики випливає, що стороною договорів є відповідач ОСОБА_6 , який визнав отримання грошових коштів у борг та обов`язок їх повернути. Будь - яких відомостей та доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 була обізнана про укладення її колишнім чоловіком договору позики, не заперечувала проти такої позики, а також, що ці кошти, останній використав в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять.

Крім того, договір купівлі-продажу №4642/2023/4165253 транспортного засобу між ОСОБА_6 (покупець) та ОСОБА_7 (продавець) також був укладений без згоди та без повідомлення ОСОБА_3 .

Перебування відповідачів, на час укладення договору позики у зареєстрованому шлюбі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, обов`язків визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведеність укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошей в інтересах сім`ї.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд постанові від 15 грудня 2021 року у справі № 205/4616/15-ц, якими керується суд при постановленні даного рішення.

Позивач на підтвердження позовних вимог надав оригінал розписки відповідача ОСОБА_6 від 20.06.2025 року з якого вбачається, що останній 19.07.2023 року отримав кошти у сумі 17000 США на придбання автомобіля марки Mazda СХ-5, 2018 року випуску.

При цьому, відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.12.2024 року (яке набрало законної сили), ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з кінця 2022 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують жодних відносин. Про що зазначав безпосередньо ОСОБА_6 .

Зі змісту договору позики випливає, що стороною договорів є ОСОБА_6 , який визнав отримання грошових коштів у борг та обов`язок їх повернути. Будь - яких відомостей та доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 була обізнана про укладення її колишнім чоловіком договору позики, не заперечувала проти такої позики, а також, що ці кошти, ОСОБА_6 використав в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку про недоведеність позивачем позовних вимог.

При цьому, судом враховується, що перебування відповідачів, на час укладення договору позики у зареєстрованому шлюбі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, обов`язків визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведеність укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошей в інтересах сім`ї.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повідомляла, що у період шлюбу з листопада 2023 року по липень 2024 року чоловік на новому автомобілі MAZDA CX-5 підвозив її та дитину до садочка, а потім вона самостійно добиралась на роботу. Однак, зазначене не може бути підставою для задоволення позовних вимог та покладення на неї боргових зобов`язань.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_6 .

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики від 20 червня 2025 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 та його представник визнають позовні вимоги повністю, підтверджують факт укладення договору позики, суму позики та факт невиконання останнім зобов`язань за вказаним договором, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 7876,72 грн. Оскільки позов в частині позовних вимог до ОСОБА_6 задоволено повністю, то вищезазначена сума судового збору підлягає стягненню з останнього на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 19000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 7876,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, - відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено 06 лютого 2026 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач 2: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Головуючий суддя Л.Д. Мироненко