Справа № 629/6408/25
Номер провадження 2/629/91/26
18.02.2026 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Діденко І.Ю., представника відповідача-адвоката Оганезова О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лозова Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №629/6408/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ЄВРОКРЕДИТ" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості
Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано час для подання заяв по суті.
Судом було здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив, в обгрунтування якого зазначено, що при перерахуванні кредитних коштів позичальнику фінансова установа повинна мати беззаперечні належні докази руху коштів у безготівковому порядку з усіма належними реквізитами для ідентифікації платника, одержувача та призначення платежу, однак таких доказів позивачем не надано. Крім того, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Для того, щоб виник обов`язок повернути борг слід довести і факт передачі коштів. За відсутності факту передання суми позики, навіть з підписаним договором, то такий договір вважається неукладеним, таким чином, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Представник зазначає, що виписка по рахунку надана позивачем, не є первинним документом. Виписка є доказом, який складається на підставі первинних документів, і запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). За відсутності самого первинного документа, виписка не є належним та достатнім доказом зазначених у ній операцій. Також розрахунок заборгованості складений банком в односторонньому порядку сам по собі не є первинним документом в розумінні статті 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки не відповідає вимогам встановленим законом. Оскільки видача позики Первісним кредитором не відбулася то і строк кредитування та нарахування відсотків перебіг не почав. Відповідачем не погоджувалось жодного продовження строку кредитування після 23.12.2020 року чи інших його умов про збільшення витрат по кредиту і не вчинялося дій спрямованих на це. Крім того, нарахування відсотків після спливу строку кредитування як «інших платежів» за прострочення сплати кредиту заборонено спеціальним нормами про карантин, передбаченими п. 6 Розділу ІУ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування», п. 5 якого Розділ "Прикінцеві та перехідні положення", п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Окрім іншого, позивачем не надано до суду доказів надсилання та отримання відповідачем повідомлень про набуття права вимоги кожним кредитором, як і доказів відправлення також повідомлень не тільки Позивачем, але і Первісним кредитором, ніяких вимог до відповідача не пред`являлось. Враховуючи те, що відповідач не був повідомлений про вимоги позивача до моменту звернення останнього до суду з позовом, позивачем не виконано власні обов`язки фактора на момент подання позову, має місце прострочення кредитора і позов поданий Позивачем передчасно. Позов поданий по Кредитному договору якого на моменту укладення договору факторингу ще не існувало; тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання яке нібито було відступлено, відтак у Первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати по ланцюгу кредиторів до позивача. Враховуючи обмеження, встановлені спеціальним законодавством, позивач не мав права застосовувати до відповідача в період карантину з 01.03.2020 року по даний час неустойку (штраф, пеню), підвищені відсотки та інші платежі, включно по ст. 625 ЦК України, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором, і не мав права взагалі підвищувати процентну ставку (якщо він вважає це процентами, а не пенею). Представник вказує, що відповідач не ознайомлений і ніколи не був ознайомлений з внутрішніми Правилами надання послуг кредитодавця, які не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, якщо немає підпису відповідача принаймні про ознайомлення і погодження із ними; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила знав і розумів Відповідач у момент укладення договору, а також те, що Умови містили вказані пункти в момент його підписання, або що в подальшому такі Умови не змінювались фінансовою установою в односторонньому порядку. Враховуючи викладене, представник відповідача просить у задоволення позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. Також представником було подано клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу. В обгрунтування зазначив, що позов є типовим, а позивач спеціалізується на стягненні заборгованості по типовим договорам і має штат працівників і фінансові ресурси для оплати штатних юристів, а тому витрати на правничу допомогу не є неминучими для неї і вона здатна забезпечити представництво власними силами, без залучення сторонніх фахівців. Фінансова компанія має право залучати і позаштатних адвокатів, але це не означає, що суд зобов`язаний повністю стягувати компенсацію таких витрат, які не є неминучими і необхідними. Витрати які не відповідають критеріям неминучості та необхідності не повинні ставати додатковим джерелом збагачення за рахунок відповідача та інших боржників. Відповідач погоджується з тим, що адвокатом була підготовлена і подана позовна заява, однак у типовій справі, в якій індивідуальними є тільки особисті дані особи, номери, дати тощо, на її підготовку достатньо компенсації 1000,00 грн. На думку відповідача судові витрати позивача на правову допомогу у розмірі 11 200,00 грн. є необґрунтованими та неспівмірними пред`явленим вимогам та не відповідають критеріям, визначеним Європейським судом з прав людини та Верховним Судом, а також прямій забороні покладення таких витрат на споживача кредитних послуг. Враховуючи викладене, представник просить відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу.
Представником позивача до суду було подано відповідь на відзив. В обгрунтування якого зазначено, що твердження відповідача відносно того, що у справі відсутні докази, що підтверджують надання відповідачу кредитних коштів є хибним і не відповідає фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам. Адже у матеріалах справи містяться виписки з особового рахунку позичальника, які є належним доказом підтвердження видачі кредиту. Основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України встановлені Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 року № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» (далі Постанова № 75). З аналізу положень постанови №75 випливає, що виписки з рахунків клієнтів банку (в тому числі позичальників), відображають інформацію про списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Дані виписки можуть слугувати безпосередньо первинними документами, а також можуть бути регістрами аналітичного обліку, записи у яких здійснюються лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Таким чином, за будь-яких умов виписки по особовому рахунку позичальника, що містяться в матеріалах справи, можуть бути належним доказом щодо заборгованості відповідача та підтверджувати операції по рахунку, зокрема надання Банком позичальнику коштів кредиту. Отже, надані Позивачем виписки за рахунком позичальника підтверджують обставини видачі кредиту Відповідачу та користування Відповідачем кредитними коштами. Окрім того, у матеріалах справи наявні копії Договору № TDB.2019.0991.3363 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 24.12.2019 року, Заяви-анкети на відкриття рахунку та видачу платіжної картки, Паспорту споживчого кредиту, Додатку №1 «Тарифний пакет «todobank» до Кредитного договору, усі ці документи містять підпис відповідача, що вказує про його волевиявлення на отримання кредиту. До позовної заяви були додані виписки по рахунку: виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 з 25.12.2019 року по 02.12.2022 року, що сформована у програмному комплексі АТ «МЕГАБАНК»; виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 з 03.12.2022 року по 03.09.2024 року, що сформована у програмному комплексі Національного банку України (Єдина інформаційно-облікова система НБУ), згідно яких ОСОБА_1 активно використовував отриману картку, у тому числі здійснював погашення кредиту. Таким чином, здійснюючи часткове погашення заборгованості, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання Кредитного договору. Представник зауважує, що розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором був розрахований у відповідності до умов Кредитного договору та згідно з нормами чинного законодавства, що підтверджують наявні в матеріалах справи виписки з рахунку Відповідача, які відображають інформацію про списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта та з яких вбачається, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов Кредитного договору. Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором, або власного розрахунку, відповідачем не надано. Представник вказує, що Закон України № 533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі «Закон № 533-ІХ»), на який посилається відповідач у Відзиві на позовну заяву, не звільняє позичальника від обов`язку платити вчасно і в повному обсязі за кредитом (тіло боргу та проценти), а лише звільняють позичальника від штрафних санкцій за порушення цих обов`язків (щодо споживчих кредитів) та гарантують, що кредитор в цей період не погіршить умови договору для позичальника, зокрема не підвищить процентну ставку за кредитом. Сплата відсотків за Кредитним договором це не штрафна санкція, а плата за користування коштами, яку позичальник зобов`язаний сплачувати. Відповідач помилково ототожнює нараховані у позовній заяві відсотки зі штрафними санкціями, передбаченими ст. 625 ЦК України. Крім того, відповідач помилково зазначає, що йому були «безпідставно нараховані штраф, пеня». Відповідно до змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту та по сплаті відсотків, жодних штрафів чи пені позивач стягувати не просить. У відзиві представником відповідача зазначено, що «нарахування відсотків за користування кредитом після 23.12.2020 року є безпідставним, оскільки після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти, а його права забезпечуються положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України». Позивач не погоджується із зазначеною позицією відповідача, оскільки вона суперечить умовам укладеного договору, згідно якого кінцевий строк до якого має бути сплачена заборгованість за Договором 23.12.2020 року. Водночас п. 2.6 кредитного договору передбачено, що нарахування процентів на залишок коштів на Карткових рахунках, та користування Доступним лімітом кредитної лінії та у разі виникнення заборгованості на суму несанкціонованого овердрафту здійснюється згідно Правил та Тарифів. В свою чергу, відповідно до п.8.9 Тарифами на послуги Банку (Додаток № 1 до Договору), нарахування процентів у випадку наявності простроченої заборгованості (використання несанкціонованого овердрафту, % річних) складає 50%. Тобто сторони договору погодили можливість і порядок нарахування підвищених відсотків у разі невиконання зобов`язань у строк, і така умова не суперечить імперативним нормам Цивільного кодексу України. Умовами п.7.1. Кредитного договору, він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 99 років, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. Закінчення строку Договору не звільняє Клієнта від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору. Таким чином, положення договору прямо передбачають можливість нарахування процентів за користування кредитними коштами після спливу строку користування кредитними коштами, визначеного у п. 2.6. у разі прострочення виконання зобов`язань з боку позичальника, до повного виконання договору або до моменту його припинення (тобто до 02.09.2024 року включно). Отже, зобов`язання за договором залишаються невиконаними, а тому підлягають застосуванню положення пункту 2.6 Договору (п.8.9 Тарифів) щодо нарахування процентів на прострочену заборгованість до моменту повного виконання зобов`язань.Також представник зауважує, що факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.
Щодо клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які заявлені позивачем, представник зазначає, що відповідач, заперечуючи проти заявлених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не довів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Згідно з приписами чинного законодавства та висновками Верховного Суду, недостатньо просто заявити про неспівмірність витрат на правову допомогу, що понесені іншою стороною. Неспівмірність витрат має бути доведена стороною, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зі сторони позивача надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу. Представник відповідача не довів перед судом неспівмірність витрат, понесених позивачем на правову допомогу та не надав жодних доказів у зв`язку із чим, на його думку, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу. У разі, якщо відповідач вважає розмір витрат на правничу допомогу завищеним, він повинен був надати належні докази та обґрунтування, які в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, представник просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представником відповідача було подано заперечення, у якому останній зазначив, що повністю заперечує, що виписка з особового рахунку позичальника є належним доказом підтвердження видачі кредиту та повторно звертає увагу суду на те, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому виписка по рахунку не є первинним документом. Таким чином позивач не довів суду належними та допустимими доказами видачу кредитних коштів відповідачу первісним кредитором. Крім того, розрахунки надані позивачем не підтверджують розмір заборгованості тому, що не відповідають умовам наданих копій договору та вимогам законодавства, оскільки видача позики первісним кредитором не відбулася то і строк кредитування та нарахування відсотків перебіг не почав. Відповідачем не погоджувалось жодного продовження строку кредитування після 23.12.2020 року чи інших його умов про збільшення витрат по кредиту і не вчинялось дій спрямованих на це. Позивач посилається на пункт 7.1. кредитного договору щодо його дії протягом 99 років, натомість даний пункт не встановлює строк кредитування позичальника та суперечить п.2.2.7. кредитного договору, яким встановлено кінцевий строк кредитування 23.12.2020 року. Зазначає, що нарахування відсотків після спливу строку кредитування як «інших платежів» за прострочення сплати кредиту заборонено спеціальними нормами про карантин та воєнний стан. На думку відповідача судові витрати позивача на правову допомогу у розмірі 11 200,00 грн. є необґрунтованими та неспівмірними пред`явленим вимогам та не відповідають критеріям визначеним Європейським судом з прав людини та Верховним Судом, а також прямій забороні покладення таких витрат на споживача кредитних послуг. Враховуючи викладене представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та зменшити розмір судових витрат.
У судове засідання представник позивача не зявився, прохав суд проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти винесення заочного рішення.
Представник відповідача-адвокат Оганезов О.А. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на обставини викладені ним у відзиві на позов та запереченні.
Суд, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Письмовими матеріалами справи наявними в системі "Електронний суд" встановлено, що 24.12.2019 року між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір № TDB.2019.0991.3363 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії.
Згідно з п. 1.1 Договору, цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ «МЕГАБАНК». Підписання сторонами цього договору вважається одночасно підписанням Правил, у зв`язку з чим Правила не підлягають додатковому та/або подальшому підписанню. Договір разом з Правилами, Тарифами на послуги Банку (Додаток № 1 до Договору), далі Тарифи, вступають в силу для сторін одночасно з підписанням цього договору і складають єдиний договір.
Відповідно до умов п. 1.2. Договору, Банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні, поточний рахунок № НОМЕР_2 в доларах США, поточний рахунок № НОМЕР_3 в Євро, на підставі отриманої від клієнта заяви-анкети, встановленого зразка, а також видає платіжну картку міжнародної платіжної системи. Картковий рахунок-1 обслуговується за дебетово-кредитною схемою, Картковий рахунок-2 та Картковий рахунок-3 за дебетовою схемою.
Пунктом 1.3 Договору встановлено, що картка використовується для отримання/внесення готівкових коштів, оплати товарів і послуг, а також з метою здійснення інших операцій, передбачених умовами договору та/або чинним законодавством України і не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності.
Згідно з п. 1.4. Договору, Банк має право надавати клієнту на Картковий рахунок -І кредит (встановити Доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії) в сумі та на умовах визначених договором. Кредит використовуються клієнтом на споживчі цілі. Операції на картковий рахунок -І проводяться з урахуванням встановленого доступного ліміту кредитної лінії.
Згідно з п. 2.1 Договору, Банк може надавати клієнту кредит шляхом сплати з картковою рахунку -І платежів клієнта здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії.
Пунктом 2.3 Договору встановлені умови кредитування, зокрема розмір максимального ліміту кредитної лінії - 200 000,00 грн, пільговий період для нарахування процентів по заборгованості, що виникла внаслідок здійснення операцій в торгово-сервісних мережах, до 62 днів; процентна ставка за користування Доступним лімітом кредитною лінією по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах у пільговий період з дати першого зняття коштів (фіксована), 0,0001% річних; процентна ставка за користування Доступним лімітом кредитної лінії по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах (фіксована), 56% річних (тариф todobank) та 48% річних (тариф todobank+); процентна ставка за користування кредитною лінією по операціям зняття готівки в термінальних пристроях - POS-термінал, банкомат (фіксована), 56% (тариф todobank) та 48% річних (тариф todobank+); кінцевий строк до якого має бути погашена заборгованість за кредитною лінією у повному обсязі до 23 грудня 2020 року.
Відповідно до п. п. 2.3., 2.4. Договору клієнт на власний розсуд вирішує питання щодо користування доступним лімітом кредитної лінії. Сплата процентів передбачених умовами Договору за користування Доступним лімітом кредитної лінії, здійснюється Клієнтом у разі його використання (повністю та/або частково).
Згідно з п. 2.5 Договору розмір Доступного ліміту кредитної лінії може бути змінений (збільшений та/або зменшений) в межах Максимального ліміту кредитної лінії, у порядку передбаченому Правилами.
Положеннями п. 2.6 Договору встановлено, що нарахування процентів на залишок коштів на Карткових рахунках, за користування Доступним лімітом кредитної лінії та у разі виникнення заборгованості на суму несанкціонованого овердрафту здійснюється згідно Правил та Тарифів.
Пунктом 3.1.2 Договору визначено, що Клієнт при користуванні доступним лімітом кредитної лінії щомісячно, не пізніше розрахункової діти місяця наступного за звітним, сплатити мінімальний обов`язковий платіж, в т.ч. проценти та інші обов`язкові платежі передбачені Договором, у розмірі визначеному тарифами шляхом забезпечення надходження цих коштів на картковий рахунок 1, погасити заборгованість за доступним лімітом кредитної лінії до настання кінцевого строку сплати цієї заборгованості.
У п.4.3. Договору вказано, що закінчення терміну дії Картки, її втрата або пошкодження не спричиняє припинення договірних відносин між Банком та Клієнтом та/або закриття Карткових рахунків. Відмова Клієнта від Доступного ліміту кредитної лінії не припиняє дію цього Договору.
За умовами п.7.1. Договору він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 99 років, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за цим договором. У випадку якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору сторони не повідомили одна одну про його припинення, договір продовжує свою дію на кожний наступний рік. Закінчення строку Договору не звільняє Клієнта від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.
Підписавши Договір відповідач підтвердив, що один примірник цього Договору із додатками, Картка та ПІН-код до неї, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту, ним отримані під підпис. З реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту на дату укладення Договору, у письмовій формі відповідач ознайомлений (п. 4.1 Договору).
Вказаний договір підписаний відповідачем власноручно.
Крім того, 24.12.2019 року ОСОБА_1 власноручно підписав заяву-анкету на відкриття та видачу платіжної картки, в якій зазначено, що 03.01.2020 року відповідачу була видана платіжна картка № НОМЕР_4 , паспорт споживчого кредиту та додаток №1 до договору Тарифний пакет.
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 03 вересня 2024 року становить 33 732,90 грн. та складається із: заборгованості за основним боргом - 9 597,91 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 24 134,99 грн.
Відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується виписками з особового рахунку за період з 24.12.2019 по 02.12.2022 та з 05.12.2019 по 02.12.2022, відкритим відповідачу в АТ "МЕГАБАНК".
«МЕГАБАНК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набув право вимоги до Боржників за основними договорами, серед яких і право вимоги до відповідача за кредитним договором №TDB.2019.0991.3363 від 24.12.2019 року.
Відповідно до п. 4 Договору № GL1N426240 сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 21 723 211 грн 51 коп., надалі за текстом - Ціна договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.
Пунктом 14 Договору № GL1N426240 визначено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і скріплення відтисками печаток Сторін.
Отже, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» набуло право вимоги до Боржників за Основними договорами, у тому числі і за кредитним договором №TDB.2019.0991.3363 від 24.12.2019 року, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Додатку № 1 до Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03 вересня 2024 року.
Пунктом 2 Договору № GL1N426240 передбачено, що після набуття Новим кредитором Прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі Права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України.
27 грудня 2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги.
У п. 2 Договору № 1/12 зазначено, що права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору та Додатку № 1.
Пунктом 14 Договору № 1/12 визначено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і скріплення відтисками печаток Сторін.
Отже, відповідно до умов Договору № 1/12 ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за основними договорами.
Відповідно до Додатку № 1 до вказаного договору про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги за кредитним договором №TDB.2019.0991.3363 від 24.12.2019 року, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 .
Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до положень ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до п.1.1 договір укладений між АТ МЕГАБАНК та ОСОБА_1 є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ МЕГАБАНК.
Згідно до ч.1 ст.634 договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Представник відповідача у відзиві вказує, що договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей та для того, щоб виник обов`язок повернути борг слід довести і факт передачі коштів.
Дане твердження представника суд не бере до уваги, оскільки як вже зазначалося вище, договір №TDB/2019.0991.3363 від 24.12.2019 року є договором приєднання, а не договором позики.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №TDB.2019.0991.3363 від 24.12.2019 року містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено максимальний ліміт кредитної лінії, дату його видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування.
Вказаний кредитний договір позичальник підписав власноручно.
Кредитний договір №TDB.2019.0991.3363 від 24.12.2019 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Суд зазначає, що відповідач, підписавши договір, підтвердив те, що ознайомився з текстом договору та Правилами, отримав всю необхідну інформацію, що забезпечує вірне розуміння змісту послуги та погодився з умовами кредитного договору, у тому числі строку кредитування, розміру кредиту та процентів, порядком їх нарахування, був обізнаний про реальну процентну ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту.
Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц зазначив, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Верховний Суд підкреслив, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже, виписка за договором №TDB.2019.0991.3363 за період з 25.12.2019 року по
02.12.2022 року, що сформована у програмному комплексі АТ «МЕГАБАНК» та виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 з 03.12.2022 року по 03.09.2024 року, що сформована у програмному комплексі Національного банку України (Єдина інформаційно-облікова система НБУ) є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій та свідчить про користування кредитом та утворення заборгованості за кредитним договором.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування кредитом у повному розмірі не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість.
Крім того, ОСОБА_1 здійснював часткове погашення заборгованості, таким чином вчинивши конклюдентні дії щодо визнання кредитного договору.
Відповідач не надав доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором у добровільному порядку.
Щодо незгоди сторони відповідача з розміром нарахованих процентів та розрахунком заборгованості, то слід зазначити таке.
Сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Як вже зазначалося, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Позивач, обґрунтовуючи розмір заборгованості відповідача за договором № TDB.2019.0991.3363, надав до суду виписки з особового рахунка та довідку-розрахунок, з якої вбачається, що заборгованість відповідача перед первісним кредитором становить 33 732,90 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом - 9 597,91 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 24 134,99 грн.
Вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного кредитного договору та підтверджується матеріалами справи.
Відповідач власного контррозрахунку суду не надав.
Відповідач був вільним в укладанні зазначеного договору та був обізнаний із умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши кредитні документи. Своїми діями відповідач погодився з умовами сплати процентів за користування кредитними коштами.
Стосовно твердження представника відповідача щодо незаконного нарахування ОСОБА_1 штрафів та пені, то суд зазначає, що сплата відсотків за кредитним договором це не штрафна санкція, а плата за користування коштами, яку позичальник зобов`язаний сплачувати. Відповідно до змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту та за відсотками, жодних штрафів чи пені позивач стягувати не просить.
Положеннями п. 2.6 Договору встановлено, що нарахування процентів на залишок коштів на Карткових рахунках, за користування Доступним лімітом кредитної лінії та у разі виникнення заборгованості на суму несанкціонованого овердрафту здійснюється згідно Правил та Тарифів.
Відповідно п.2.2.7 Договору кінцевий строк до якого має бути погашена заборгованість за кредитною лінією у повному обсязі до 23 грудня 2020 року.
При цьому, у п.7.1. Договору зазначено, що кредитний договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 99 років, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за цим договором. У випадку якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору сторони не повідомили одна одну про його припинення, договір продовжує свою дію на кожний наступний рік. Закінчення строку Договору не звільняє Клієнта від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.
Відповідач не надав жодних відомостей, що свідчать про погашення заборгованості за кредитною лінією у повному обсязі до 23 грудня 2020 року, а також доказів того, що він звертався до первісного кредитора з повідомленням про припинення дії, укладеного між сторонами договору, а тому вказаний договір в силу п.7.1. Договору продовжив свою дію, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у загальному розмірі 33 732,90 грн.
Вказаний розмір заборгованості існував ще на момент відступлення права вимоги первісним кредитором. Жодних донарахувань ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК Єврокредит» не здійснювали, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.
За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Посилання відповідача, що позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження повідомлення боржника про відступлення прав вимоги, а тому ТОВ «ФК Єврокредит» не отримав прав кредитодавця, суд відхиляє, оскільки саме по собі не повідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора (Постанова КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц).
З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення права грошової вимоги АТ «МЕГАБАНК» до ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС», яке в свою чергу відступило право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № TDB.2019.0991.3363 від 24.12.2019 до ТОВ «ФК Єврокредит».
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Виходячи з того, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження тих обставин, що він належним чином виконував умови вказаного вище кредитного договору, а також з огляду на встановлені фактичні обставини справи, які свідчать про наявність порушення відповідачем прав позивача за вказаним вище кредитним договором, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.
При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом у розмірі 11 200,00 грн. суд виходить з такого.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно долучених позивачем доказів, витрати на правничу допомогу є підтвердженими.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Про це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.
Представником відповідача було подано клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, мотивуючи тим, що позов є типовим, а позивач спеціалізується на стягненні заборгованості по типовим договорам і має штат працівників і фінансові ресурси для оплати штатних юристів, а тому витрати на правничу допомогу не є неминучими для неї і вона здатна забезпечити представництво власними силами, без залучення сторонніх фахівців. Відповідач погоджується з тим, що адвокатом була підготовлена і подана позовна заява, однак у типовій справі, в якій індивідуальними є тільки особисті дані особи, номери, дати тощо, на її підготовку достатньо компенсації 1000,00 грн. На думку відповідача судові витрати позивача на правову допомогу у розмірі 11 200,00 грн. є необґрунтованими та неспівмірними пред`явленим вимогам
Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.
Оцінивши надані документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат на правничу допомогу, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 200,00 грн не є цілком співмірним з: ціною позову, із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки справа є типовою, нескладною, не містить великого обсягу доказів та розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19.
Відповідно до правового висновку, викладеному у додатковій постанові Верховного Суду від 03.10.2024 у справі № 357/8695/23, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність й розумність.
Відтак, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про зменшення витрат на правничу допомогу до 4 000, 00 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість за договором №TDB.2019.0991.3363 від 24.12.2019 року у розмірі 33 732,90 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини
судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.02.2026 року.

Інформація про сторони:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК ЄВРОКРЕДИТ", , адреса місцезнаходження: провул. Ушинського, буд.1, офіс 105, м. Дніпро, 49001.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.О.Каращук