УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 755/17417/18

провадження № 61-2157ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Русанівська затока» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Русанівська затока» (далі - ОСББ «Русанівська затока») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

24 листопада 2021 року Дніпровський районний суд міста Києва ухвалив рішення, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від

30 червня 2022 року, яким позов ОСББ «Русанівська затока» задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Русанівська затока» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 13 880,51 грн заборгованості по сплаті внесків; 1 183,13 грн інфляційних витрат; 397,53 грн 3% річних. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

15 серпня 2023 року Дніпровський районний суд міста Києва постановив ухвалу, залишену без змін постановою Київського апеляційного суду від

26 квітня 2024 року, якою відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від

24 листопада 2021 року за нововиявленими обставинами.

22 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції заяву про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року.

16 травня 2025 року Київський апеляційний суд постановив ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами повернув заявнику. Вказана ухвала мотивована тим, що постанова Київського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року не є рішенням у розумінні статті 425 ЦПК України, яке може бути переглянуте за нововиявленими обставинами, оскільки суд апеляційної інстанції не змінював та не скасовував ухвали суду першої інстанції, а також не ухвалював нового судового рішення по суті.

25 червня 2025 року Верховний Суд постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 травня 2025 року.

15 серпня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції заяву про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року. Крім того, у вказаній заяві ОСОБА_1 порушила питання щодо скасування ухвали Київського апеляційного суду від 16 травня 2025 року.

09 вересня 2025 року Київський апеляційний суд постановив ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року повернув.

Судове рішення мотивоване тим, що постанова апеляційного суду від

26 квітня 2024 року не є рішенням у розумінні статті 425 ЦПК України, яке може бути переглянуте за нововиявленими обставинами. Стосовно вимоги ОСОБА_1 про скасування ухвали Київського апеляційного суду від

16 травня 2025 року суд в мотивувальній частині зауважив, що таке судове рішення не може бути переглянуте апеляційним судом, оскільки підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду, що чітко передбачено пунктом 3 частини 1 статті 289 ЦПК України.

09 жовтня 2025 року Верховний Суд постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року.

02 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції заяву про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року.

Київський апеляційний суд ухвалою від 17 грудня 2025 року витребував матеріали справи з Дніпровського районного суду міста Києва.

24 грудня 2025 року на адресу суду надійшли матеріали цивільної справи

№ 755/17417/18.

25 грудня 2025 року Київський апеляційний суд постановив ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України повернув заявнику. Попередив ОСОБА_1 про недопустимість зловживання процесуальними правами.

Судове рішення мотивоване тим, що неодноразове подання ОСОБА_1 тотожних заяв про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами постанови суду, яка набрала законної сили, перешкоджає виконанню рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада

2021 року, а тому суд розцінив такі дії у своїй сукупності, як зловживання процесуальними правами.

20 лютого 2026 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року.

23 лютого 2026 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду доповнення до касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 грудня

2025 року.

Вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія судів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру .

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 2, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції установив, що:

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду апеляційної інстанції із заявами про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року;

Київський апеляційний суд своїми ухвалами від 16 травня 2025 року та від

09 вересня 2025 року, залишеними без змін ухвалами Верховного Суду від

25 червня 2025 року та від 09 жовтня 2025 року, повернув вказані заявиОСОБА_1 , оскільки постанова Київського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року не є у розумінні статті 425 ЦПК України рішенням, яке може бути переглянуте за нововиявленими обставинами.

Встановивши вказані обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що неодноразове подання ОСОБА_1 тотожних заяв про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами постанови суду, яка набрала законної сили, перешкоджає виконанню рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року, а тому правильно розцінив такі дії у своїй сукупності, як зловживання процесуальними правами, підставно повернувши заяву ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог частин четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення заяви не є процесуальним рішенням, яким закінчено розгляд справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а отже у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Русанівська затока» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов