Провадження 2/127/7141/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В.
30.01.2020 року в електронній формі між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (23.06.2025 року назву було змінено на ТОВ «ФК «Гелексі») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, в електронній формі згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» було укладено договір позики № 140864 від 30.01.2020 року на суму 4 100 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності.
Договір підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
На підставі договору № 04/08-17-ПК від 04.08.2017 року, укладеним з ТОВ ФК «Елаєнс» (ТМ «Фонді»), яке надавало ТОВ ФК «Гелексі» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку, на рахунок відповідачки було перераховано кошти 4 100 грн. на підставі договору позики, на рахунок, зазначений відповідачем при укладенні договору позики № 140864 від 30.01.2020 року.
Сторони договору домовились про те, що стандартна процентна ставка становить 0, 01 % в день, розмір комісії складає 1, 9%, підвищена комісійна винагорода у випадку прострочення терміну платежу становить 3, 00 %.
Умови договору ТОВ виконало у повному обсязі, відповідач умов договору не виконала, кредитних коштів, відсотків та комісії не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість.
Станом на дату подання позову заборгованість становить 20 518, 86 грн., з яких: 4 100 грн. заборгованість за позикою, 16 410, 86 грн. заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
ТОВ «ФК «Гелексі» просило стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 20 518, 86 грн., а також судові витрати: судовий збір в сумі 2 423, 00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих причин, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, завчасно, за адресою реєстрації проживання, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутності не надавала. Про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
30.01.2020 року в електронній формі між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (23.06.2025 року назву було змінено на ТОВ «ФК «Гелексі») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, в електронній формі згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» було укладено договір позики № 140864 від 30.01.2020 року на суму 4 100 грн. (п.1.1.1), з умовою сплати процентів 0, 01 % в день від поточного залишку позики (п.1.1.2.1), комісії 1, 5% в день від початкового розміру позики відповідно до п. 1.1.1 договору (п.1.1.2.2.), нарахуванням процентів за договором за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.1.1.3), нарахування комісії за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.1.1.4), строк повернення позики 25.02.2020 року (термін платежу, п.1.1.5).
Договір діє до повного виконання позичальником зобов`язань за договором (п.2.1).
26.02.2020 року ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 1 до договору позики № 140864 від 30.01.2020 року (підписану відповідачкою ел.підписом одноразовим ідентифікатором g6z2q399), згідно якої, зокрема, строк повернення позики (п.1.1.5) (термін платежу) 23 березня 2020 року, графік платежів скасований та викладений у новій редакції: на суму позики 4 100 грн., проценти за користування позикою 10, 66 грн., комісійна винагорода за користування позикою 1 599, 00 грн., в термін платежу 23.03.2020 року до оплати 5 709, 66 грн.
Умови договору ТОВ виконало у повному обсязі, відповідач умов договору не виконала, кредитних коштів, відсотків та комісії не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість.
Станом на дату подання позову заборгованість становить 20 518, 86 грн., з яких: 4 100 грн. заборгованість за позикою, 16 410, 86 грн. заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
Судом встановлено, що за умовами договору позики № 140864 від 30.01.2020 року кредитні кошти 4 100 грн. були надані відповідачу шляхом перерахування на її банківський картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк».
Договір укладений сторонами в електронній формі, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
В судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 30.01.2020 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 договору позики № 140864 та отримання позичальником кредитних коштів.
На день розгляду справи судом заборгованість не погашена, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 140864 від 30.01.2020 року в загальному розмірі 20 518, 86 грн.
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір (із застосуванням коеф. 0, 8) про що надав платіжну інструкцію № 1408 від 03.10.2025 року.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 2 422, 40 грн. за ставками 2025 року.
Правнича допомога позивачу у даній справі була надана адвокатом Рудзей Ю.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року, акту № 398 від 01.09.2025 року, за яким вартість правничої допомоги у даній справі 5 000 грн. (правовий аналіз обставин спірних правовідносин 1 год, вартістю 1 000 грн., складання позовної заяви, в т.ч. попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести 3 години, вартість 3 000 грн., формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 1 год, вартість 1000 грн.).
Згідно п. 3 акту, оплата правничої допомоги адвокату клієнтом здійснюється протягом 3 робочих днів з дати набрання законної сили рішенням по суті справи за позовом ТОВ «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 .
Разом з тим, враховуючи вимоги ст.ст. 137, 141 ЦПК України, тривалість і складність справи та виконані адвокатом роботи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, предмет позовних вимог та значення справи для сторін, враховуючи ціну позову і співмірність гонорару із складністю справи та ціною позову, а також те, що справа була розглянута у відсутності представника позивача на підставі його заяви, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу розмірі 3 000 грн.
Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 512, 514, 526, 625, 629, 638, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 137, 141, 223, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 22 січня 2026 року.

Суддя: