Справа № 354/394/22
Провадження по справі № 2/354/25/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Остап`юк М.В.

при секретарі Крицкалюк Я.М.

за участі сторін:

прокурора: Семковича В.В.

представника третьої особи: Чаплінської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яремче цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України до ОСОБА_1 , Яремчанської міської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача Івано-Франківська обласна державна адміністрація, Карпатський національний природний парк про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом повернення земельної ділянки державі,

ВСТАНОВИВ:

21.03.2022 Перший заступник керівника прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури звернувся до Суду в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Карпатського національного природного парку до Яремчанської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування пункту 5.6 рішення Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 156-23/2008 від 26.12.2008 про затвердження проекту відведення та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на участку Підліснів в селі Микуличин Яремчанської міської ради; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 859006 від 07.04.2009, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; усунення перешкод у здійсненні Карпатським національним природним парком права користування та розпорядження земельною ділянкою, яка відноситься до земель природно-заповідного фонду; зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі постійного землекористувача - Карпатського національного природного парку з незаконного володіння земельну ділянку.

Позов обгрунтовано тим, що рішенням Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради № 156-23/2008 від 26.12.2008 ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства на участку Підліснів в селі Микуличин. На підставі вищевказаного рішення остання отримала Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЖ № 859006 від 07.04.2009. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :11:019:0050. Однак, ця земельна ділянка повністю накладається на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні Карпатського національного парку. Факт віднесення вказаної земельної ділянки до земель природно-заповідного призначення підтверджується Державним актом на право постійного користування землею І-IФ № 002772 від 29.12.2001, виданого Карпатському національному природному парку (далі - КНПП), планшетом №1 Підліснівського лісництва Карпатського НПП та журналом таксаційного опису кварталу 4 виділ 8 Підліснівського лісництва Карпатського національного природного парку.

Передача цієї земельної ділянки відбулася з порушенням вимог законодавства.

В ході розслідування кримінального провадження №0000113, висновком судової земельно-технічної експертизи № 2830/2831/2832/2833/2834/2835/2836/2837/2838 від 21.05.2019 встановлено, що надана у приватну власність ОСОБА_1 земельна ділянка повністю накладається на земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні Карпатського національного природного парку.

Станом на час подання позову, 21.03.2022, Карпатський національний природний парк не звернувся до Суду із відповідним позовом.

Тому, прокурор, керуючись вимогами ЦПК України та Закону України «Про прокуратуру», звертається до суду із вказаним позовом з метою захисту інтересів держави.

Прокурор просить, з урахуванням змінених позовних вимог, визнати незаконним та скасувати пункт 5.6 рішення Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 156-23/2008 від 26.12.2008, яким надано спірну земельну ділянку у власність відповідачці ОСОБА_1 , визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі цього рішення, усунути перешкоди у здійсненні Карпатським національним природним парком права користування та розпорядження земельною ділянкою та зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі, в особі постійного землекористувача - Карпатського національного природного парку, спірну земельну ділянку.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2022 року відкрито провадження у справі і призначено до підготовчого судового розгляду (т.1, а.с.76).

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2022 року витребувано від державного архіву Івано-Франківської області оригінал рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 26.12.2008 року № 156-23/2008 "Про вилучення, надання земельних ділянок, на виготовлення технічної документації, затвердження технічної документації та передача земельних ділянок у власність, і видача дозволів на виготовлення проекту відводу на землю організаціям, установам та підприємствам" та від Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області оригінали технічної документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :11:019:0050 по складанню державного акту Серія ЯЖ № 859006 від 07 квітня 2009 року, виданого ОСОБА_1 (т.1, а.с.106).

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2023 року позовні вимоги Першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Карпатського національного природного парку до Яремчанської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Микуличинської сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки залишено без розгляду. У частині позову Першого заступника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України - розгляд справи продовжено(т.2, а.с.61-63).

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2023 року позовну заяву Івано-Франківської обласної державної адміністрації поданої у порядку статті 52 ЦПК України - залишено без руху (т.2, а.с.62-63).

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2023 року позовну заяву Івано-Франківської обласної державної адміністрації, поданої у порядку статті 52 ЦПК України залишено без руху (т.2, а.с.65).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01.02.2024 року ухвалу Суду від 12.12.2023 року про залишення без розгляду позовних вимог Прокурора в інтересах держави в особі Карпатського національного природного парку - залишено без змін.

Ухвалою Яремчанського міського суду від 29 липня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Карпатський національний природний парк (т.2, а.с.178).

Ухвалою Яремчанського міського суду від 29 липня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Івано-Франківську обласну державну адміністрацію (т.2, а.с.179).

Ухвалою Яремчанського міського суду від 03.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (т.2 а.с.224).

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20.10.2025 залучено у справі правонаступника позивача - Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17.02.2026 року відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 27.02.2026 року.

У судовому засіданні Прокурор підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, правонаступником якого залучено Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства, у судові засідання не з`являвся, однак від 14.09.2022 містяться у справі письмові пояснення у яких Позивач просив задовольнити позов прокурора у повному обсязі. Зазначив, що Карпатський НПП створено на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 03.06.1980 № 376. Пунктом другим додатку до постанови затверджено межі Парку. У подальшому, рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 17.09.1985 № 254 впорядковано межі Карпатського НПП з урахуванням матеріалів лісовпорядкування 1981 року. На підставі вищевказаного рішення Карпатському НПП видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ІФ від 29.12.2001 № 002772, який визначає право користування Карпатського НПП земельними ділянками природно-заповідного фонду, суміжними із землями Микуличинської сільської ради.

Пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 встановлено, що у державній власності залишаються землі, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій.

Рішенням Микуличинської сільської ради від 26.12.2008 затверджено проект відведення та надано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :11:019:0050 відповідачці ОСОБА_1 . На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 отримала державний акт серії ЯЖ № 859006 від 07.04.2009 на земельну ділянку.

В ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що вказана земельна ділянка повністю накладається на землі, що перебувають у постійному користуванні Карпатського національного природного парку.

Оскільки Карпатський НПП згідно з пунктом 1.2 положення «Про Карпатський національний природний парк» є бюджетною, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою та згідно з Державним актом на право постійного користування землею І-ІФ від 29.12.2001 № 002772 є постійним користувачем спірної земельної ділянки, яка відноситься до земель державної форми власності, Микуличинська сільська рада перевищила свої повноваження, передаючи земельну ділянку у власність. А тому рішення Микуличинської сільської ради № 156-23/2008 від 26.12.2008 в частині затвердження технічної документації та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки винесено незаконно та підлягає скасуванню, водночас, підлягають скасуванню і Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 859006 від 07.04.2009 на ім`я ОСОБА_1 , як такі, що видані відповідачці з порушенням вимог статей 83, 84, 141, 149, 150 Земельного кодексу України. З урахуванням наведеного позивач Міністерство просило задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

У судовому засіданні представник третьої особи Карпатського національного природного парку просила задовольнити позов у повному обсязі, з підстав, наведених прокурором у позовній заяві.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Івано-Франківської обласної державної адміністрації у судове засідання не з`явився. У поясненнях від 06.10.2023 представник просив задовольнити позов у повному обсязі, з підстав, наведених прокурором у позовній заяві.

Представник відповідача Яремчанської міської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області у судові засідання жодного разу не з`являвся. Відзиву на позов чи будь-яких інших пояснень відповідач Яремчанська міська рада не подавала. З огляду на належне повідомлення Яремчанську міську раду про дату та час судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача Яремчанської міської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання жодного разу не з`явилася, відзиву на позов чи письмових пояснень не подавала. Про дату та часу судових засідань повідомлялася за адресою зареєстрованого місця проживання згідно з відповіддю УДМС в Івано-Франківській області від 29.03.2022 вих. № 2419, а саме: АДРЕСА_1 (т.1, а. с.74).

Поштові повідомлення поверталися з відмітками: «вручено особисто» (т.1, а. с.103,178,194), та «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.1 а. с. 88, т.2 а. с. 19, 22, 50, 107, 154, 188, 222, 237, 247, т.3 а.с.37, 45).

Оскільки матеріали справи свідчать про те, що судові повістки надсилалися за адресою місця реєстрації ОСОБА_1 і поверталися до суду з відмітками про відсутність особи за адресою місця проживання та з відмітками про вручення особисто, то в силу положень статті 128 ЦПК України, судові повістки вважаються врученими, а ОСОБА_1 - такою, що повідомлена належним чином.

Також ОСОБА_1 неодноразово повідомлялася про дату та час судових засідань на сайті Судової влади України (т.1 а.с.85, 134, 177, 226, 242, т.2 а.с.20, 25, 34, 55, 148, 156, 196, 220, 226, 230, 242, т.3 а.с.31).

З огляду на це, Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідачки ОСОБА_1 , оскільки Судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення останню про дату та час судових засідань у цій справі.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, надані у судовому засіданні та врахувавши письмові пояснення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 167, частиною першою статті 170 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

За змістом положень частин першої та четвертої статті 56 ЦПК України, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор може звертатися до суду із заявами про захист державних чи суспільних інтересів.

У березні 2022 року прокурор звернувся в інтересах держави із даною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Микуличинської сільської ради, яким передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, про визнання недійсним державного акту на право власності на цю земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення у власність держави.

Підставами позову прокурор зазначив незаконність передачі ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0, 20 га з кадастровим номером :11:019:0050, розташованої в селі Микуличині, на участку Підліснів, оскільки така земельна ділянка розташована на території Карпатського національного природного парку, відноситься до земель природно-заповідного фонду та передана Відповідачці з порушенням законодавства.

Пояснив, що пред`явлення позову обумовлене необхідністю захисту інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Статтею 19 ЗК України визначено категорії земель, зокрема, це землі природо-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно з частиною третьою статті 1 Земельного кодексу України використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом частин першої та другої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів регулюються Законом України «Про природно-заповідний фонд України».

У преамбулі Закону зазначається, що природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.

У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

До земель природно-заповідного фонду відносяться природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища;штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва (стаття 44 Земельного кодексу України, стаття 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).

Указані статті імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною.

Судом встановлено, що у постійному користуванні Карпатського національного природного парку перебувають землі природно-заповідного використання, площею 5332,19 га, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею від 29.12.2001, виданого на підставі рішення 18 сесії 3 скл. Яремчанської міської ради народних депутатів від 27.12.2001 № 189-3/2001 (т.1, а. с. 13).

Судовим розглядом також встановлено, що рішенням Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 156-23/2008 від 26.12.2008 (пункт 5.6), відповідачці ОСОБА_1 , жительці с. Микуличин, передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 20 га (п. 5.6), розташовану в с. Микуличині на участку Підліснів (т.1, а. с. 23).

07.04.2009 на підставі вищезазначеного рішення ОСОБА_1 отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 859006 (далі - Державний акт) (т.1, а. с. 44).

Земельній ділянці, площею 0, 20 га присвоєно кадастровий номер № :11:019:0050.

Прокурор оскаржує вказане Рішення та Державний акт, оскільки стверджує, що зазначена вище земельна ділянка відносяться до земель природно-заповідного фонду та перебуває у користуванні Карпатського національного природного парку.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, є власністю Українського народу.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Так, пунктом «г» частини четвертої статті 84 ЗК України у редакцїї чинній на час виникнення спірних правовідносин визначено, що землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, не можуть передаватись із державної у приватну власність.

Таким чином, законодавством чітко передбачалося, що землі під об`єктами природно-заповідного фонду у приватну власність не передаються.

У ході судового розгляду з`ясовано, що в рамках кримінального провадження за № 0000113, порушеного 05.07.2016 року за частиною другою статті 367 КК України, призначалася судова земельно-технічна та оціночно-земельна експертиза Відповідно до Висновку експерта №2830/2831/2832/2833/2834/2835/2836/2837/2838 від 21.05.2019, земельна ділянка площею 0, 20 га, кадастровий номер :11:019:0050, що розташована у с. Микуличин на участку Підліснів, яка 07.04.2009 була передана у власність ОСОБА_1 повністю накладається на землі, які перебувають в постійному користуванні Карпатського національного природного парку(т.1 а.с.30-44).

Таким чином, спірна земельна ділянка, яка належить на праві власності відповідачці ОСОБА_1 є землею природно-заповідного фонду, яка відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України у приватну власність не передається.

Наведені обставини не заперечені Стороною відповідача, якою також не надано жодних інших, протилежних доказів, на спростовання факту розташування спірної земельної ділянки на території земель Карпатського національного природного парку.

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись зазначеними вище положеннями законодавства, проаналізувавши долучені до справи докази у їх сукупності, логічному взаємозв`язку та в контексті принципу «достатності доказів», Суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка, як земельна ділянка яка віднесена до земель національного природного парку не може передаватися у власність, а тому пункту 5.6 рішення Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 156-23/2008 від 26.12.2008 про затвердження проекту відведення та передачі у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 та Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯЖ № 859006 від 07.04.2009, виданий на ім`я ОСОБА_1 не відповідають положенням законодавства.

Звертаючись до Суду в інтересах держави з позовом, Прокурор просив визнати недійсним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування, яким затверджено проект відведення та передано у власність Відповідачці земельну ділянку, визнати недійсним державний акт про право власності цю земельну ділянку та просив усунути перешкоди у здійсненні КНПП користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом повернення її державі в особі постійного землекористувача - Карпатського національного природного парку з незаконного володіння.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, у тому числі, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України).

Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані із позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Аналізуючи обраний прокурором спосіб захисту про повернення спірної земельної ділянки, Суд враховує висновки Верховного Суду.

Зокрема, у Постанові від 22 червня 2022 року у справі № 752/3093/19 (провадження № 61-76св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що повернення державі земельної ділянки природо-заповідного фонду необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки.

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, стосовно яких діє чітка заборона на передачу їх у приватну власність із метою будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладено у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Отже, зайняття спірних земельних ділянок із порушенням положень ЗК України необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельні ділянки потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, а також пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суд від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

А тому Прокурором, з урахуванням змінених позовних вимог (т.1 а.с. 127), правильно обрано спосіб захисту інтересів держави.

У пункті 7.28. Постанови від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) Велика палата Верховного Суду звертає увагу, що фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону № 2456-XII та інших нормативно-правових актів України заборонено.

Тому, враховуючи належне та якісне нормативно-правове обґрунтування у цій сфері, і органи місцевого самоврядування, і фізична особа-відповідач знали чи повинні були знати про неможливість всупереч закону передання й отримання у приватну власність земельної ділянки на території Парку. Отже, втручання судом у право ОСОБА_1 мирно володіти цією ділянкою відповідає закону.

За обставинами цієї справи мета Прокурора спрямована на усунення перешкод власникові (Державі), який не втратив володіння специфічним об`єктом цивільних відносин (земельною ділянкою на території об`єкта природно-заповідного фонду), у користуванні та розпорядженні цією ділянкою шляхом її повернення від ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою та повернення її державі підлягають задоволенню.

Щодо визнання недійсними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким затверджено проект відведення та передачі у власність земельної ділянки Відповідачці та визнання недійсним державного акту на цю земельну ділянку, то задоволення цих вимог не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для усунення перешкод Державі у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, не призведе саме по собі до відновлення порушеного права Держави, а тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 94), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21 пункт 151, від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22, пункти 7. 52, 7.53).

Керуючись статтями 152, 167, 170, 391 ЦК України, статтями 1, 3, 18, 19, 44, 84, 152 ЗК України, статтями 4,5, 12, 56, 76, 80, 81, 84,128, 259, 263, 280 ЦПК України, Суд,

УХВАЛИВ:

Позов Першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України до ОСОБА_1 , Яремчанської міської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Івано-Франківська обласна державна адміністрація, Карпатський національний природний парк про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом повернення земельної ділянки державі - задовольнити частково.

Повернути у власність держави земельну ділянку із кадастровим номером :11:019:0050, площею 0, 2000 га, розташовану в селі Микуличині на участку Підліснів, Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Івано-Франківської обласної прокуратури (, рахунок (IBAN) UA0003924, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача - МФО 820172) судовий збір у розмірі 18 558 гривень 87 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури: 76015, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11, Івано-Франківської області;

Позивач: Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, місцезнаходження юридичної особи: 01008, Україна, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2;

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Карпатський національний природний парк, ідентифікаційний код юридичної особи 05509323, місцезнаходження юридичної особи: 78500, м. Яремче, вул. Василя Стуса, 6, Надвірнянського району, Івано-Франківської області;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Івано-Франківська обласна державна адміністрація : зареєстроване місцезнаходження: 76015, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21, .

Відповідач 1: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач 2: Яремчанська міська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, ідентифікаційний код юридичної особи 33309833, місцезнаходження юридичної особи: 78500, вулиця Свободи, 266, Яремче, Івано-Франківська область;

Суддя: Марія ОСТАП`ЮК