Провадження №2/523/370/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2026 р. Пересипський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня №3» (м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 26-а) про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення відшкодування моральної шкоди,

Установив

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив визнати незаконною бездіяльність відповідача, КНП «Міська дитяча лікарня № 3» ОМР, яка проявилась в позбавленні її провідувати дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 18 березня 2024р. по теперішній час; стягнути з відповідача, КНП «Міська дитяча лікарня № 3» ОМР на її користь відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, стягнути з відповідача, КНП «Міська дитяча лікарня № 3» ОМР на її користь відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . що підтверджується долученою до даної позовної заяви копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09 листопада 2017 року.

Разом з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкають в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 12 квітня 2024 року.

18 березня 2024 року Службою у справах дітей Одеської міської ради, центром соціальних служб Одеської міської ради та Сектором ювенальної превенції Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області вилучена донька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (без позбавлення батьківських прав) та поміщено до комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня №2».

Та з тих пір (18 березня 2024 року) позивач та члени її родини (її діти та її мати, ОСОБА_6 ) не мають можливості спілкуватися (провідувати) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так як відповідач не надає ні ОСОБА_1 , ні членам її родини (ні можливості спілкування (провідування) своєї доньки, ні інформації про стан її здоров`я, що являється проявом непаравомірної бездіяльності - даною бездіяльністю відповідача порушено права ОСОБА_1 , так і права її дочки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що і стало піддставою для звернення до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня №2» (м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 26-а) про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення відшкодування моральної шкоди передано на розгляд за територіальною юрисдикцією до Суворовського районного суду м. Одеси.

Справу отримано судом 17 вересня 2024 року.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 19 вересня 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження по зазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 77,78).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 11 листопада 2024 року замінено первісного відповідача - комунальне некомерційне підприємство «Міська дитяча лікарня №2» (м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 26-а), належним відповідачем КНП «Міська дитяча лікарня №3». (м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 26-а).

25.04.2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Суворовський районний суд міста Одеси змінено на Пересипський районний суд міста Одеси.

Стороною відповідача надавався відзив на позовну заяву. Представник відповідача зазначив, що його співробітники діяли лише в рамках повноважень, котрі їм надані законом, тому підстав для задоволення позову не має.

Стороною позивача в червні 2024 року надавалась відповідь на відзив.

Представник позивачки адвокат Пудлінська Л. І. надала клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив, відзив на позов не подав та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вимог ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторони відповідача.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 березня 2024р. о 14:55 г. до приймально - діагностичного відділення КНП «Міська дитяча лікарня № 2» ОМР доставлена дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , працівниками територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Пересипському районі, центру соціальних служб Одеської міської ради у Пересипському районі та співробітниками сектору ювенальної превенції Одеського районного управління поліції № 1 за актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 18.03.2024р. Працівниками вищезазначених служб було надано копію свідотства про народження дитини серія НОМЕР_1 .

20.03.2024р. Пересипською районую адміністрацією Одеської міської ради було видано розпорядження від 20.032024р. № 264р «Про заходи щодо захисту прав та інтересів малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » в якому зазначено наступне: Відібрати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у батьків, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , без позбавлення батьківських прав.

На підставі розпорядження від 20.03.2024р. № 264р «Про заходи щодо захисту прав та інтересів малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » службою у справах дітей Одеської міської ради було видано наказ від 20.03. 2024 № 47 «Про взяття на первинний облік малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

24.04.2024р. згідно листа служби у справах дітей Одеської міської ради від 24.04.2024р. № 06/4239 малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була влаштована до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області».

Згідно листа служби у справах дітей Одеської міської ради від 14.05.2024р. № 08/4949 до Суворовського районного суду м. Одеси Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради, як органом опіки та піклування, направлена позовна заява від 27.03.2024р. «Про відібрання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у батьків, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , без позбавлення батьківських прав».

Згідно рапорту старшої сестри медичної пульмонологічного відділення ОСОБА_8 від 27.05.2024р. № 01-35/285 за час перебування у відділенні з 18.03.2024р. по 24.04.2024р. жінка, яка представилась матір`ю, прийшла у приймально-діагностичне відділення під час повітряної тривоги та почала пред`являти претензії, що медичний персонал не хоче віддавати їй дитини. Документи жінка не пред`явила. Жінці було запропоновано після закінчення повітряної тривоги побачити дитини через вікно. Коли жінка побачила дитини відразу пішла. Жінці було роз`яснено, що питання щодо повернення дитини у сім`ю належить до компетенції служби у справах дітей ОМР та надана адреса куди звернутися. (а.с. 28-46).

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що всупереч вимог процесуального закону позивачем не представлено суду жодних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7,1-13,17-18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня №3» (м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 26-а) про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя