Справа №278/3563/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючого судді Перекупка І.Г., при секретарі судового засідання Конончук Ю.О., за участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Хоменко С.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в Богунському районному суді м. Житомира справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, -

ВСТАНОВИВ:

До Богунського районного суду м. Житомира звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ України» (далі ПрАТ «СК «ПЗУ України», Позивач) з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , Відповідач) про відшкодування шкоди в порядку суброгації. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 14.09.2020 р. між ПрАТ «СК «ПЗУ України» та ПП «Бісквіто-Мілк» (далі - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ. 154201 (Далі - Договір). Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Schmitz» д. н. з. НОМЕР_1 . ОСОБА_1 , 24 грудня 2020 р. о 01.30 год., в м. Житомирі, по вул. Космонавтів, поблизу будинку №11, керуючи транспортним засобом «Renault» д. н. з. НОМЕР_2 з напівпричепом «Lamberet» д. н. з НОМЕР_3 , під час руху заднім ходом, не переконався в безпеці своїх дій, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого допустив наїзд на напівпричіп «Schmitz» д. н. з. НОМЕР_1 в складі автомобіля «MAN» д. н. з. НОМЕР_4 .

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 22.02.2021 р. у справі за № 296/11167/20 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило ПП БІСКВІТО-МІЛК страхове відшкодування у розмірі 52 356,25 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 50903 та страховим актом № UA006/L01/01 від 21.01.2021 р.

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» в порядку регресу сплатило на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 44 677,67 грн.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому діж фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 7 678,58 грн. Саме на цій сумі та сумі сплаченого судового збору у розмірі 2 420,40 грн. наполягає позивач в частині відшкодування збитків.

Представник позивача до суду не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. (а. с. 53).

Відповідач, його представник направили до суду відзив та в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. (а. с. 63-67).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 28.08.2025 року головуючим обрано суддю Перекупка І.Г. (а. с. 50)

Ухвалою суду від 03.09.2025 р. справу прийнято до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження. Справу призначено на 10.30 год. 22.09.2025 року. (а. с. 51-52).

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

14.09.2020 р. між ПрАТ «СК «ПЗУ України» та ПП «Бісквіто-Мілк» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ 154201. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Schmitz» д. н. з. НОМЕР_1 . (а. с. 19).

По факту обставин дорожньо-транспортної пригоди встановлено. ОСОБА_1 , 24 грудня 2020 р. о 01.30 год., в м. Житомирі, по вул. Космонавтів, поблизу будинку №11, керуючи транспортним засобом «Renault» д. н. з. НОМЕР_2 з напівпричепом «Lamberet» д. н. з НОМЕР_3 , під час руху заднім ходом, не переконався в безпеці своїх дій, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого допустив наїзд на напівпричіп «Schmitz» д. н. з. НОМЕР_1 в складі автомобіля «MAN» д. н. з. НОМЕР_4 .

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 22.02.2021 р. у справі за № 296/11167/20 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. (а. с. 42)

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило ПП БІСКВІТО-МІЛК страхове відшкодування у розмірі 52 356,25 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 50903 та страховим актом № UA006/L01/01 від 21.01.2021 р. (а. с. 20-22).

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» в порядку регресу сплатило на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 44 677,67 грн.

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд погоджується з позицію сторін по факту того що дійсно, ОСОБА_1 , 24 грудня 2020 р. о 01.30 год. в м. Житомирі, по вул. Космонавтів, поблизу будинку №11, керуючи транспортним засобом «Renault» д. н. з. НОМЕР_2 з напівпричепом «Lamberet» д. н. з. НОМЕР_3 , під час руху заднім ходом, не переконався в безпеці своїх дій, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого допустив наїзд на напівпричіп Schmitz д. н. з. НОМЕР_1 в складі автомобіля MAN д. н. з. НОМЕР_4 .

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 22.02.2021 р. у справі за № 296/11167/20 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило ПП БІСКВІТО-МІЛК страхове відшкодування у розмірі 52356,25 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 50903 та страховим актом № UA006/L01/01 від 21.01.2021 р.

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» в порядку регресу сплатило на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 44677,67 грн., як зазначає Позивач та на підтвердження надає розрахунок страхового відшкодування № 011/037/016640/21/1, однак страхового акту за цим же номером не надає та самого платіжного доручення про переказ даних коштів матеріали позовної заяви не місять.

За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вбачається з розрахунку страхового відшкодування № 011/037/016640/21/1, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» за договором страхування № АР-9049002 від 02.10.2020 р., яким було передбачено ліміт страхового відшкодування в розмірі 130 000,00 грн.

За вимогами ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспортного засобу, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, про що вказує Верховний Суд у постанові від 21.12.2020 р. у справі № 911/286/20.

У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 р. у справі № 754/5129/15-ц, зазначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем не долучено вмотивованої відповіді ПрАТ «УПСК» про відмову у здійсненні виплати в порядку регресу всієї суми страхового відшкодування у розмірі 52 356,25 грн., як і не наведено доказів на підтвердження покладення на відповідача, який уклав відповідний договір страхування, обов`язку сплатити різницю між сплаченим страховим відшкодуванням та сумою виплаченою страховою компанією.

Відповідно до ч. 1ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, згідно до п. 22.1ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, від 27.03.2019 р. у справі № 752/16797/14-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 р. у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено: «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови, - винною особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 р. у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 р. у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні».

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 р. у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21).

Судом підтверджено факт, що відповідальність ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «УПСК», яке відшкодувало частково майнову шкоду, в розмірі 44 677 грн. 67 коп., завдану власнику пошкодженого автомобіля, замість особи, визнаної винною у ДТП.

В даному випадку деліктні правовідносини тісно взаємопов`язані з відносинами страхування, тому врахуванню підлягає висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, згідно з яким відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. ст. 3, 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погодилася з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Вказаний правовий висновок є актуальним та підлягає застосуванню в даній справі.

Суд критично відноситься до позиції позивача, так як позивачем не було надано жодних доказів того, чому розмір страхового відшкодування, який обрахований та виплачений позивачем потерпілій особі в сумі 52 356,25 грн. не був повністю в межах ліміту відповідальності відшкодований страховиком винної особи за полісом № АР-9049002, а також не надано доказів відмови ПрАТ «УПСК» у виплаті позивачу сплаченої ним суми страхового відшкодування у повному розмірі 52 356,25 грн.

Суд звертає увагу на строк звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» до суду з позовною вимогою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації.

Так, 17.07.2025 р. позивач звернувся з позовною заявою про відшкодування шкоди в порядку суброгації, хоча сам страховий випадок відбувся 24.12.2020 р.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами статті 257 ЦК України встановлено, що Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, зокрема страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, застосовується загальний строк позовної давності (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Страховий випадок відбувся 24.12.2020 р., тож враховуючи загальний строк позовної давності останній день для подачі даної позовної заяви 24.12.2023 р.

Суд, з урахуванням вищевикладеного, керуючись принципами законності та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, не підлягають задоволенню.

Суд, керуючись ст. ст. 11, 509, 625 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного оскарження.

Відомості про сторін:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», 04053, м. Київ, вул. Січових стрільців, 40, , телефон: , Електронний кабінет наявний за кодом .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_5 , адреса для листування: 10014, м. Житомир, вул. Покровська, 4.

Повний текст рішення виготовлено 30.01.2026 р.

Суддя Богунського районного

суду міста Житомира І.Г. Перекупка