печерський районний суд міста києва
пр. № 2-5072/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року суддя Печерського районного суду м. Києва Хайнацький Є.С., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Вищої ради правосуддя, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ:

У серпні 2025 позивач звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Держави України в особі Вищої ради правосуддя та в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2025 суддею Литвиновою І. В. заявлено самовідвід від розгляду справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2025 суддею Григоренко І. В. заявлено самовідвід від розгляду справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2025 суддею Соколовим О. М. заявлено самовідвід від розгляду справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.10.2025 суддею Остапчук Т. В. заявлено самовідвід від розгляду справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2025 суддею Вовком С. В. заявлено самовідвід від розгляду справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2025 суддею Єрмічовою В. В. заявлено самовідвід від розгляду справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2025 суддею Новаком Р. В. заявлено самовідвід від розгляду справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2025 суддею Гуртовою Т.І. заявлено самовідвід від розгляду справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2026 суддею Ільєвою Т. Г. заявлено самовідвід від розгляду справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2026 року суддею Головко Ю.Г. заявлено самовідвід від розгляду справи.

06.02.2026 року дана справа надійшла в провадження судді Печерського районного суду м. Києва Хайнацького Є.С.

Перевіривши матеріали справи, вважаю за необхідне заявити самовідвід, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Статтями 36, 37 ЦПК передбачено чіткий та виключний перелік підстав з яких може бути заявлено самовідвід, відвід судді.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37, 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється».

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26.10.1984 у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Статтею 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що «питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України».

Статтею15 Кодексу суддівської етики встановлює, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. «Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи».

Такі самі вимоги до поведінки Судді знайшли своє відображення в міжнародному документі, затвердженому РЕЗОЛЮЦІЄЮ 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 (Бангалорські принципи діяльності судді).

Вони викладені у формі Цінностей і мають на меті встановлення стандартів етичної поведінки суддів. Вони мають використовуватися суддями як керівництво, а судовою системою - як основа для регламентації поведінки суддів.

Вони також покликані сприяти кращому розумінню й підтримці судової гілки влади з боку представників виконавчої та законодавчої влади, а також адвокатів і суспільства в цілому. Ці принципи передбачають відповідальність суддів за свою поведінку перед певними інституціями, заснованими з метою забезпечення дотримання судових стандартів, які самі є незалежними й неупередженими і покликані посилювати, а не применшувати значимість існуючих правових норм і правил поведінки, що зобов`язують суддів.

Частина 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наявність безсторонності відповідно до п. l cт. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду (Білуха проти України, 2006).

Хоча відповідачем у справі є Держава України в особі Вищої ради правосуддя та Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, позивач в своєму позові вказує на вчинення, на її думку, слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва Вовком С.В. кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, під час ухвалення судового рішення у справі № 757/126/22-к, що призвело в свою чергу до звернення позивача до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, яку ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду Шроль В.Р., Миколюк О.В., Дзюбін В.В. залишено апеляційну скаргу без задоволення, в результаті чого позивач в своєму позові вказує на завдання йому шкоди членами Вищої ради правосуддя, яка полягає в умисному не притягненні суддів Київського апеляційного суду Шроль В.Р., Миколюк О.В., Дзюбін В.В. до дисциплінарної відповідальності.

Суддя Вовк С.В. є діючим суддею Печерського районного суду м. Києва та моїм колегою, тому це може вплинути на виникнення сумнівів у неупередженості судді.

З урахуванням викладеного вище, мотиви заявленого самовідводу мають об`єктивне підґрунтя та відповідають положенням ст. 36 ЦПК України, ст. 15 Кодексу суддівської етики.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

З метою забезпечення високого рівня довіри громадян до суду та усунення в подальшому обставин, які б могли вплинути на об`єктивний розгляд справи і недопущення недовіри до правосуддя, що передбачено Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», суддя дійшов висновку про наявність законних підстав для заявлення самовідводу від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Вищої ради правосуддя, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1-33, 36, 37 39, 40, 41 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заявити самовідвід від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Вищої ради правосуддя, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Цивільну справу № 757/40026/25-ц передати для визначення складу суду, в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяЄвген ХАЙНАЦЬКИЙ