Провадження номер 2/741/218/26
Єдиний унікальний номер 741/1545/25
РІШЕННЯ

іменем України

05 лютого 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Кузьменка І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Носівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

УСТАНОВИВ:

25 серпня 2025 до Носівського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява за підписом директора ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4224327, за умовами якого сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 80000,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 10000, 00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 69000 грн; заборгованість за комісіями 1000,00 грн.

Позивач зазначає, що 15.12.2021 ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал», яке в подальшому 10.01.2023 відступило на користь ТОВ «Коллект центр», права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі і за договором № 4224327. Таким чином ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 4224327.

У позові позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4224327 від 03.09.2021 у розмірі 80000 грн; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн; понесені витрати на правову допомогу у розмірі 25000, 00 грн.

Ухвалою судді від 03 вересня 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 21 листопада 2025 року.

Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року розгляд справи відкладено до 05 лютого 2026 року для здійснення повторного виклику відповідача в судове засідання.

Представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи проводити без участі представника позивача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.

Відповідач, який був належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання в порядку ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Поштовий конверт із судовою повісткою про виклик відповідача повернувся на адресу суду без вручення із зазначенням причини повернення: «Адресат відсутній».

Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Рішенням ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти росії» (№ 12307/16) визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За письмовою згодою позивача суд постановив 05 лютого 2026 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд робить нижченаведений висновок.

Судом встановлено, що 03 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4224327 (а. с. 40-44).

Згідно з п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманового працівника. Типом кредиту є кредит.

Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000,00 грн.

Згідно з п. 1.3. договору кредит надається строком на 28 днів з 03.09.2021 (строк кредитування).

У п. 1.4. договору сторони погодили, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 01.10.2021.

За змістом п. 1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без урахування суми (тіла) кредиту) складають 4500 грн в грошовому виразі та 12,592 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 14500 грн.

Згідно з п. 1.5.1 комісія за надання кредиту: 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 3500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

У п. 1.6 договору сторони погодили, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 договору).

Пунктом 2.2.1. договору передбачено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін, вказаний в пункті 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, він додатково повинен сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених в п. 2.3 договору.

Відповідно до п. 2.2.2. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату повернення кредиту (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених у п. 2.2.3 договору.

П. 2.3 договору визначено умови пролонгації строку кредитування на пільгових та стандартних умовах.

Відповідно до п. 2.3.1.2 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишалась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 договору.

За змістом п. 6.1., п. 7.1. кредитного договору договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та набуває чинності з моменту його укладання в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені з моменту отримання кредиту.

Додатком №1 до договору є Графік платежів за договором про споживчий кредит 4224327 від 03.09.2021 (а. с. 63).

Додатком № 2 до договору є Паспорт споживчого кредиту 4224327 (а. с. 77).

Матеріали справи містять анкету-заяву на кредит № 4224327 від позичальника ОСОБА_1 , дата створення якої зазначена 02.09.2021, за умовами якої погоджені умови кредитування на суму 10000,00 грн у валюті: Українська гривня, строк кредиту: 28 днів з 02.09.2021, дата повернення 30.09.2021, сума до повернення 14500,00 грн, комісія за надання: 1000 грн, нараховується одноразово за ставкою 10,00 % від суми кредиту, ставка процентів: 1,25% за кожен день користування (а. с. 80).

З копії довідки про ідентифікацію вбачається, що акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор: J22002; дата відправки ідентифікатора позичальнику: 03.09.2021; номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор: +62 (а. с. 90).

Довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 24 квітня 2025 року (а. с. 8) підтверджується, що ТОВ «ФК «Елаєнс» підтверджено успішне проведення в системі операції з переказу грошових коштів в сумі 10000 грн на карту № НОМЕР_1 , дата: 03.09.2021, призначення плетежу: кошти згідно договору 4224327 (а. с. 8).

Згідно з копією відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 4224327 за підписом ген. директора ТОВ «Мілоан» Клименку О.В. 03.09.2021 було надано кредит в розмірі 10000, 00 грн (а. с. 86-87).

15 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 15/12-2021-22 (а. с. 48-52), відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4224327 від 03.09.2021, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

З витягу з реєстру боржників, який є додатком № 3 до договору факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021 (а. с. 364), убачається, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 4224327 на суму 44500 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 1000,00 грн, заборгованість за відсотками 33500,00 грн, заборгованість по комісії 1000 грн.

Копією платіжного доручення № 313550011 від 20 грудня 2021 року на суму 4014759,20 грн підтверджується оплата за договором факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021 (а. с. 57).

10 січня 2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 (а. с. 24-29), у тому числі за договором про споживчий кредит № 4224327 від 03.09.2021, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Зі змісту реєстру боржників, який є додатком № 3 до договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а. с. 45-46, 47), убачається, що до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 4224327 від 03.09.2021 на суму 80000 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000,00 грн, заборгованість за відсотками 69000,00 грн, заборгованість по комісії 1000,00 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за підписом генерального директора ТОВ «Вердикт капітал» Іжаковського О.В. станом на 10 січня 2023 року, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 4224327 від 03.09.2021 становить 80000,00 грн, з яких: 10000,00 грн за основною сумою кредиту, 33500 грн за відсотками на дату відступлення права вимоги, 35500 грн за відсотками згідно кредитного договору, 1000,00 грн заборгованість з комісії (а. с. 88).

За змістом підготовленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4224327 від 03.09.2021 (а. с. 89), заборгованість ОСОБА_1 станом на 16 серпня 2025 року становить 80000,00 грн, з яких: 10000,00 грн за тілом кредиту, 69000,00 грн за відсотками, заборгованість за комісією 1000,00 грн.

Так, згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджується, що 03.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4224327 в електронній формі, який був підписаний відповідачем шляхом використання одноразового пароля, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».

У вказаному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки.

Кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано суду належних і допустимих документальних доказів на спростування факту укладення договору про споживчий кредит № 4224327.

Як зазначалося вище, договір був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна Особистого кабінету і пароля Особистого кабінету Кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 не був би укладений, таким чином сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, перерахування кредитних коштів відповідачеві підтверджено довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 24 квітня 2025 року (а. с. 8), якою підтверджено успішне проведення в системі операції з переказу грошових коштів згідно договору 4224327 в сумі 10000 грн на карту № 4441111ХХХХХ8907 від 03.09.2021; довідкою про ідентифікацію ОСОБА_1 ; копією відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 4224327, відповідно до якої ОСОБА_1 03.09.2021 було надано кредит в розмірі 10000, 00 грн.

Відповідачем же не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, указаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Суд зауважує, що відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4224327 від 03.09.2021, а відповідач, у свою чергу, отримав кредитні кошти та не повернув їх у встановлений договором строк, а тому суд уважає доведеними та обґрунтованими позовні вимоги ТОВ «Коллект центр», однак уважає, що заявлена сума заборгованості не в повному обсязі підлягає стягненню з відповідача.

Оскільки відповідач не виконує умови укладеного договору, у порядку та в строки, передбачені зазначеним договором, кошти за кредитом не повернув, що підтверджується наданими позивачем доказами, які відповідач не спростував, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000, 00 грн та комісії за надання кредиту в розмірі 1000 грн.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача відсотків у розмірі 69000 грн, суд робить нижченаведений висновок.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

За умовами кредитного договору сторони встановили строк кредитування 28 днів, останнім днем погашення кредиту було визначено 01.10.2021.

При цьому визначено, що у встановленому порядку строк дії спірного кредитного договору сторонами був пролонгований відповідно до п. п. 1.6, 2.3.1.2 Договору.

При цьому позивач не заявив до ОСОБА_1 вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, за умовами договору про споживчий кредит № 4224327 сторони погодили строк його дії до 30.11.2021, тому, починаючи із зазначеної дати, фінансова установа не мала права нараховувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 2.3.1.2 договору про споживчий кредит позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору.

Проаналізувавши умови договору про споживчий кредит, суд робить висновок, що, оскільки пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 01.10.2021 та, відповідно, договір пролонгується на 60 днів, термін закінчення кредиту - 30.11.2021.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, ураховуючи заявлені позивачем вимоги, суму кредиту 10000 грн, строк кредиту, який становить 28 днів, визначені договором відсотки за користування кредитом, які становлять 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, визначену стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом, яка становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, можливість пролонгації договору на 60 днів, надані позивачем відомості про щоденні нарахування і погашення, якими позивач обґрунтовує розмір заборгованості за період з 03.09.2021 по 30.11.2021, суд уважає, що розмір заборгованості відповідача за відсотками становить:

- за період з 03.09.2021 по 30.09.2021 (28 днів) 3500 грн (10000 грн х 1,25% х 28 днів);

- за період з 01.10.2021 по 30.11.2021 (60 днів) 30000 грн (10000 грн х 5% х 60 днів).

Отже, загальний розмір заборгованості за відсотками за період з 03.09.2021 по 30.11.2021, з урахуванням терміну пролонгації на 60 днів, становить 33500 грн.

З урахуванням викладеного вище, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.03.2021 між ТОВ «Мілоан» (правонаступником є ТОВ «Коллект центр») та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4224327 в електронній формі, згідно з яким позичальнику було надано кредит терміном на 28 днів, який було пролонговано на 60 днів. Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по тілу кредиту в розмірі 10000 грн, заборгованість за комісією в розмірі 1000 грн та заборгованість за відсотками в розмірі 33500 грн, а всього 44500 грн. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з урахуванням викладених мотивів.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги позивачем подано: договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, укладений між ТОВ «Коллект центр» та АО «Лігал Ассістант» (а. с. 72-74); прайс-лист АО «Лігал Ассістант» (а. с. 76); заявку на надання юридичної допомоги № 656 від 01.07.2025 року, відповідно до якої ТОВ «Коллект центр» замовлено надання наступних послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а саме: надання усної консультації 2 години, вартість 4000 грн, підготовка пропозицій 3 години, вартість 6000 грн, складання позовної заяви 5 годин, вартість 150000 грн (а. с. 78); витяг з акту № 12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025, відповідно до якого АО «Лігал Ассістант» виконано робіт по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на загальну суму 25000 грн (а. с. 79).

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 у справі № 240/3888/19.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)).

Аналіз наданих адвокатом послуг свідчить про те, що для розгляду цієї справи адвокат підготував процесуальні документи по суті справи (позовну заяву), здійснив аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій. Суд не має застережень до кваліфікації адвоката чи якості виконання ним обов`язків, підготовлених ним документів. Разом з тим, суд робить висновок, що заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу є завищеним. Суд визнає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. З огляду на критерій обґрунтованості та пропорційності витрат на правовоу допомогу до предмета спору, ураховуючи надані адвокатом послуги, предмет, ціну позову, часткове задоволення позовних вимог, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд уважає справедливим відшкодування позивачу розміру судових витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Вирішуючи питання про компенсацію позивачеві сплаченого судового зюору, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача суд задовольняє частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (55,63 %) у сумі 1347,58 грн.

Ураховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ, 01133) заборгованість за договором про споживчий кредит № 4224327 від 03 вересня 2021 року в сумі 44500 (сорок чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ,01133) судовий збір у розмірі 1347 (одна тисяча триста сорок сім) гривень 58 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ,01133;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 05 лютого 2026 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА