ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3763/26 Справа № 210/4865/25 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н.А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Кривий Ріг

справа № 210/4865/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 22 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Літвіненко Н. А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» у шкідливих умовах праці з 07 вересня 2001 року по 07 червня 2002 року на посаді начальника підземної дільниці № 8 ш. ім. Артема КДГМК «Криворіжсталь», ШУ з підземного видобутку руди.

На підставі санітарно-гігієнічної характеристики умови праці від 31 травня 2019 року медичними висновками лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 27 січня 2022 року позивачу було встановлено професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень другої-третьої стадії (пиловий бронхіт другої-третьої стадії, емфізема легень другої-третьої стадії), група С, загострення середнього ступеня важкості. ЛН третього ступеня. Хронічне легеневе серце, НК першої стадії. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху).

Згідно з висновком МСЕК від 01 березня 2022 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково.

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 21 січня 2020 року № 98, підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив професійний маршрут: з 07 вересня 2001 року по 07 червня 2002 року - начальник підземної дільниці №8 ш. ім. Артема КДГМК «Криворіжсталь», ШУ з підземного видобутку руди.

Причинами виникнення професійного захворювання позивача, відповідно до п.18 Акту від 13 лютого 2020 року, слугували наступні чинники: пил переважно фіброгенної дії: Концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищує гранично-допустиму в 1,6 рази і складає 3,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 згідно вимог ГОСТ 12:1:005-88 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони». Шум: Еквівалентний рівень шуму перевищує на 14 дБА, при фактичному - 94 дБА при гранично допустимому рівні 80 дБА згідно ДСН 3.3:6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку і інфразвуку».

Таким чином, комісіями з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що внаслідок праці в шкідливих умовах на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_1 втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійні захворювання.

Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує «медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування». Отже, внаслідок отримання професійного захворювання позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Позивач скаржиться на задишку при мінімальному фізичному навантаженні, іноді у стані спокою, приступоподібний сухий кашель, іноді з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, щоденні приступи задухи до 3 - 4 р. д., зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах, періодичний головний біль, запаморочення при перепадах АТ, біль та обмеження рухів у шийному відділі хребта з іррадіацією болю в обидві руки та п/крижовому відділі хребта з іррадіацією болю в обидві ноги, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових і колінних суглобах, затерпання рук та ніг, періодичний біль у ділянці серця, відчуття частого серцебиття, періодичні перебої у роботі серця, зниження зору, загальну слабість. Факт зазначених фізичних страждань документально підтверджується висновками спеціалістів.

Позивач оцінює свої моральні страждання в 80 000 гривень.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд, у відшкодування моральної шкоди, стягнути на його користь з відповідача 80 000 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 22 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на ОСОБА_2 70 000 грн за спричинену моральну шкоду із ушкодження здоров`я на виробництві, без урахування утримання з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судові витрати в розмірі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір моральної шкоди визначено без врахування конкретних обставин справи, засад розумності, виваженості й справедливості.

Також, вказує, що позивач працював на інших підприємствах в шкідливих умовах праці досить тривалий час.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з підприємством Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (раніше КДГМК «Криворіжсталь», ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», діяльність якого було приведено у відповідність до ЗУ «Про акціонерні товариства») з 07 вересня 2001 року по 07 червня 2002 року на посаді начальника підземної дільниці № 8 ш. ім. Артема КДГМК «Криворіжсталь», ШУ з підземного видобутку руди. що підтверджується копією трудової книги позивача НОМЕР_1 від 07 вересня 2001 року.

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 лютого 2024 року, встановлено умови праці начальника проходки шахти «Октябрська» шахтобудівельного управління ОСОБА_1 відносяться: за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони до 3 класу 1ступеня (шкідливі): за показниками шуму до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); за показниками мікроклімату до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); за показниками важкості праці до 2 класу (допустимі): за показниками напруженості праці до 3 класу 1 ступеня (шкідливі): Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливі).

Пунктом 18 Акту встановлено, що причинами виникнення професійного захворювання позивача слугували наступні чинники: пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищує гранично-допустиму в 1,6 рази і складає 3,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 згідно вимог ГОСТ 12:1:005-88 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони». Шум: Еквівалентний рівень шуму перевищує на 14 дБА, при фактичному - 94 дБА при гранично допустимому рівні 80 дБА згідно ДСН 3.3:6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку і інфразвуку».

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 21 січня 2020 року № 98, підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: з 07 вересня 2001 року по 07 червня 2002 року - начальник підземної дільниці № 8 ш. ім. Артема КДГМК «Криворіжсталь», ШУ з підземного видобутку руди.

На підставі Санітарно-гігієнічної характеристики умови праці від 31 травня 2019 року № 424/4.6-9, наданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області і затвердженої 31 травня 2019 року медичними висновками лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 27 січня 2022 року № 262, позивачу було встановлено професійне захворювання: «Хронічне обструктивне захворювання легень другої-третьої стадії (пиловий бронхіт другої-третьої стадії, емфізема легень другої-третьої стадії), група С, загострення середнього ступеня важкості. ЛН третього ступеня. Хронічне легеневе серце, НК першої стадії. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня».

Згідно з довідкою МСЕК від 01 березня 2022 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати працездатності за захворюванням: 50 % - ХОЗЛ, 15 % - туговухість та ІІІ групу інвалідності з 21 лютого 2022 року безстроково. Позивачу протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу та шуму, рекомендовано спостереження у сімейного лікаря, ЛОРа та є необхідність у санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

У відповідності до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, редакція якої діяла на час виникнення правовідносин, власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, встановленні групи інвалідності, та обґрунтованості відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями.

Колегією суддів встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 65 %.

Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він постійно відчуває біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових і колінних суглобах, іррадіацію болю в руки і ноги, утруднення ходи, задишку при фізичних навантаженнях, оніміння кінцівок. Позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, поганий сон та фоні сильних больових відчуттів, відновлення її стану здоров`я у повному обсязі неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Проте, колегія суддів частково погоджується з доводами відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача та вважає за необхідне з, урахуванням ступеню втрати позивачем професійної первинно 65 % працездатності, беручи до уваги час роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці 9 місяців, із загального стажу позивача в шкідливих умовах праці протягом 15 років, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зменшити розмір моральної шкоди з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 70 000 грн до 20 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» буде саме 20 000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому має бути залишено без змін.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» задовольнити частково.

Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 22 грудня 2025 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 70 000 грн до 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: