ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 599/2321/24

провадження № 61-15143св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк»

до ОСОБА_1

про звернення стягнення на предмет іпотеки

та зустрічним позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «Сенс Банк»

про припинення зобов`язань за договорами

за касаційною скаргоюОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Кметиком Ярославом Степановичем, на постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року в складі колегії суддів Храпак Н. М., Гірського Б. О., Костіва О. З.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог первісного та зустрічного позовів

1. У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,250 га з кадастровим номером 020020135 за цією ж адресою в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 16 січня 2008 року, яка складає 28 415,64 дол. США, з яких 11 157,97 дол. США - заборгованість за кредитом та 17 257,67 дол. США - заборгованість за відсотками, та 34 033,77 грн пені, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеного на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

2. Позов мотивувало тим, що 16 січня 2008 року АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15 000,00 дол. США.

3. Крім того, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором сторони уклали іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав кредитору в іпотеку нерухоме майно (вже згадані житловий будинок та земельну ділянку).

4. Оскільки відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, чим порушив істотні умови кредитного договору, станом на 08 липня 2024 року виникла заборгованість, про стягнення якої АТ «Сенс Банк» просило в позовній заяві.

5. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до

АТ «Сенс Банк» про припинення зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами.

6. Зустрічний позов мотивував тим, що зобов`язання за кредитним і забезпечувальним договорами припиненні внаслідок їх повного виконання та своєчасного виконання боржником.

Стислий виклад рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2025 року відмовлено в задоволенні позову АТ «Сенс Банк».

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено зобов`язання за кредитним договором № 0 від 16 січня

2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», у зв`язку з його виконанням.

Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором, укладеним 16 січня 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк».

8. Своє рішення суд мотивував тим, що АТ «Сенс Банк» не довело факт порушення своїх прав, зокрема, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, а також не довів набуття прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

Короткий зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду

9. Постановою від 23 жовтня 2025 року Тернопільський апеляційний суд апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк», в інтересах якого діє адвокат Панченко Д. В., задовольнив частково. Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2025 року в частині припинення зобов`язань за договорами скасував і ухвалив у цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про припинення зобов`язань за договорами відмовив.

В частині вирішення вимог первісного позову рішення суду першої інстанції залишив без змін.

10. Апеляційний суд, погодився з висновками місцевого суду про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки АТ Сенс Банк не довів, що до нього перейшло право вимоги за Договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09грудня 2019 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк», проте не погодився з висновками суду в частині задоволення зустрічного позову.

11. Суд зауважив, що, звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 як на підтвердження факту повного виконання своїх боргових зобов`язань посилався на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2014 року у справі № 599/1579/14, яким в задоволені позову ПАТ «Дельта Банк» про стягнення кредитної заборгованості відмовлено. Втім, в цьому рішенні немає висновку про те, що зобов`язання повністю виконане, а також відсутній розрахунок усіх здійснених боржником платежів на погашення кредиту та відсотків.

12. Натомість апеляційний суд, дослідивши наявні в цій справі та справі № 599/1579/14 копії квитанцій, встановив, що загальна сума сплачених ОСОБА_1 коштів у доларах США становить 12 451,01 дол. США, у той час як лише отримане ним тіло кредиту складало 15 000 дол. США, а за період користування кредитом нараховувалися відсотки в розмірі 13,90 % річних.

13. Суд уважав, що у справі № 599/1579/14 суд відмовив банку в задоволенні позову з підстав відсутності простроченої заборгованості за кредитом, а не в зв`язку з виконанням боржником зобов`язання в повному обсязі.

14. Також суд відхилив посилання ОСОБА_1 на зміну строку виконання основного зобов`язання, оскільки жодної вимоги про дострокове стягнення заборгованості в матеріалах справи немає.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Стислий виклад доводів і вимог особи, яка подала касаційну скаргу

15. 28 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , у інтересах якого діє представник - адвокат Кметик Я. С., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року, в якій просив її скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, а рішення суду першої інстанції в цій частині залишити в силі.

16. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки:

- щодо припинення права кредитодавця нараховувати після закінчення строку кредитування передбачені договором проценти за користування кредитом, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц; постановах Верховного Суду від 29 грудня 2022 року у справі № 640/15421/15-ц, від 28 грудня 2022 року у справі № 216/4295/20, від 27 грудня 2022 року у справі № 191/1981/21, від 21 грудня 2022 року № 2011/20950/12, від 21 грудня 2022 року у справі № 344/7540/15-ц, від 21 грудня 2022 року у справі № 179/1447/20, від 21 грудня 2022 року у справі № 147/50/22, від 07 грудня 2022 року у справі № 359/10569/15-ц, від 07 грудня 2022 року у справі № 345/2315/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 334/9595/14-ц, від 07 грудня 2022 року № 723/437/15; від 30 листопада 2022 року у справі № 350/574/16, від 30 листопада 2022 року у справі № 569/16813/19, від 23 листопада 2022 року № 133/468/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 2-861/11,

від 16 листопада 2022 року у справі № 369/9097/14-ц, від 16 листопада 2022 року у справі № 263/11967/16-ц, від 09 листопада 2022 року у справі №760/13528/20,

від 02 листопада 2022 року у справі № 530/732/21, від 26 жовтня 2022 року у справі №939/917/21, від 26 жовтня 2022 року у справі №409/129/20, від 19 жовтня 2022 року у справі №718/469/20, від 19 жовтня 2022 року у справі № 274/59/16-ц, від 19 жовтня 2022 року у справі №761/13847/15-ц, від 12 жовтня 2022 року у справі №490/4070/17;

- щодо обов`язку кредитора доведення наявності та розміру заборгованості, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 759/11740/15-ц;

- про те, що кредитор, який звернувся до суду з позовом до боржника про дострокове стягнення кредитної заборгованості у гривнях, змінив не лише строк виконання основного зобов`язання, а й валюту зобов`язання, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі № 902/986/21.

17. Заявник наголошує, що оскільки 12 вересня 2009 року банк звернувся з вимогою про дострокове повернення кредиту, то банк не повинен був нараховувати відсотки за кредитним договором з вересня 2009 року. Вважає, що з огляду на те, що строк дії договору визначено сторонами до січня 2013 року, то, звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості в 2014 році у справі № 599/1579/14, банк визначив повну суму заборгованості, яка підлягала сплаті боржником (93 430,82 грн) і така сума, як встановлено в рішенні суду від 23 грудня 2014 року, була повністю ним сплачена.

РУХ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

18. Ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2025 року залишено без руху касаційну скаргу АТ «Сенс Банк» та надано строк для усунення недоліків.

19. Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 також залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

20. Ухвалою від 13 січня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребував матеріали справи з суду першої інстанції.

21. 26 січня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

22. Ухвалою від 04 лютого 2026 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою АТ «Сенс Банк» у зв`язку з пропуском строку на касаційне оскарження та відсутністю поважних причин для його поновлення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

23. Суди встановили, що 16 січня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 0.

24. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15000,00 дол. США.

25. Вказана сума відповідає еквіваленту 75 750,00 грн за курсом Національного банку України на день укладення цього договору. Відповідно до пункту 1.2.1. договору надання кредиту (грошових коштів) здійснюється на підставі заяви позичальника 16 січня 2008 року.

26. Згідно з пунктом 1.2.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, встановлений графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 09 січня 2015 року.

27. Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору як забезпечення зобов`язань позичальника за цим договором банком приймається застава нерухомості, а саме: житлового будинку загальною площею 178,2 м?, який знаходиться в с. Озерна Зборівського району Тернопільської області.

28. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором від 16 січня 2008 року сторони уклали іпотечний договір , відповідно до умов якого іпотекодавець передав банку в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером 020020135 за тією ж адресою.

29. 09 лютого 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16 січня 2008 року про зміну умов кредитного договору при реструктуризації.

30. Згідно пункту 1.1. додаткової угоди № 1 сплата процентів, нарахованих згідно умов Договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01 грудня 2008 року до 31 грудня 2008 року, здійснюється позичальником в період з 01 січня 2014 року до 15 січня 2014 року згідно умов договору.

31. Також у цій додатковій угоді сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за договором на 09 січня 2025 року.

32. Крім того, 09 лютого 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 2 до договору про надання кредиту № 0 від 16 січня 2008 року про зміну схеми погашення кредиту.

33. Згідно з пунктом 1 додаткової угоди сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 1.

34. Відповідно до пункту 2.1. додаткової угоди № 2 сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту, а позичальник з дня підписання цієї додаткової угоди зобов`язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу, розмір якого складає 170,00 дол. США.

35. Згідно з пунктом 3 Додаткової угоди № 2 позичальник сплачує платежі за кредитом на рахунок № НОМЕР_1 в АКІБ «УкрСиббанк».

36. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами, укладеними з фізичними особами, у тому числі зі ОСОБА_1 .

37. У 2014 році ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Зборівського районного суду з позовною заявою про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 від 16 січня 2008 року у відповідності до вимог частини другої статті 1050 ЦК України в сумі 93 430,82 грн.

38. В суму заборгованості за цим позовом входило 11 575,13 дол. США заборгованості за тілом кредиту, що згідно курсу НБУ складало 92 520,01 грн та 113,95 доларів США заборгованості за відсотками, що згідно курсу НБУ складало 910,80 грн.

39. Рішенням Зборівського районного суду в справі № 599/1579/14-ц від 23 грудня 2014 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

40. 09 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступило АТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитними договорами, укладеними з фізичними особами, у тому числі ОСОБА_1 .

41. 12 серпня 2022 року позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа- Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Межі касаційного перегляду справи

42. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

43. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

44. З урахуванням того, що ОСОБА_1 оскаржує постанову апеляційного суду в касаційному порядку лише в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, то постанова суду в частині відмови в задоволенні первісного позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки Верховним Судом не переглядається.

Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги

45. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

46. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Одним із видів застави за змістом частини першої статті 575 ЦК України є іпотека.

47. За змістом статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

48. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

49. Відповідно до положень статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

50. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

51. Звертаючись до суду з зустрічним позовом до АТ «Сенс Банк» про визнання зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами припиненими, ОСОБА_1 посилався на те, що він повністю виконав свої боргові зобов`язання перед банком, що, на його думку, підтверджується рішенням суду в справі № 599/1579/14-ц.

52. Аналогічні обставини зазначаються відповідачем і в касаційній скарзі.

53. В оцінці таких доводів відповідача Верховний Суд враховує, що суди в цій справі встановили, що рішенням Зборівського районного суду в справі № 599/1579/14-ц від 23 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 від 16 січня 2008 рокувідмовлено.

54. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).

55. За змістом відомостей ЄДРСР підставою для відмови в задоволенні позову банку в справі № 599/1579/14-ц місцевий суд визначив те, що банк не довів факту порушення своїх прав, а саме неналежного виконання зобов`язання зі сторони позичальника, який надав суду квитанції про щомісячну сплату коштів на погашення кредиту за період з 10 лютого 2012 року до 09 квітня 2014 року, що свідчить про дотримання ним умов договору.

56. Посилаючись на те, що строк кредитування було погоджено сторонами до січня 2013 року, ОСОБА_1 вважав, що суд у справі № 599/1579/14-ц відмовив банку в задоволенні всіх вимог, які випливають з кредитного договору, чим підтвердив факт повного виконання ним кредитного зобов`язання.

57. Втім, позичальником не враховано, що термін дії кредитного договору до 09 січня 2013 року було визначено сторонами в додатковій угоді від 16 січня 2008 року (т. 1, а. с. 96-зворот).

58. Натомість у пізніше укладеній сторонами додатковій угоді № 1 від 09 лютого 2009 року вони погодили, що позичальник має повернути кредит не пізніше, ніж 09 січня 2025 року (т. 1, а. с. 95).

59. З огляду на викладене апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що суду справі № 599/1579/14 відмовив банку в задоволенні позову саме з підстав відсутності простроченої заборгованості за кредитом (зокрема, за період з 10 лютого 2012 року до 09 квітня 2014 року), а не в зв`язку з виконанням боржником зобов`язання в повному обсязі.

60. Висновку про повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором судове рішення в справі № 599/1579/14 не містить.

61. Оскільки строк кредитування за кредитним договором № 0 погоджено сторонами до січня 2025 року, то відсутність заборгованості у позичальника станом на квітень 2014 року не свідчить про повне виконання ним зобов`язань та наявність підстав для їх припинення за статтею 599 ЦК України.

62. У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається також на те, що банк в 2009 році звернувся до нього з вимогою про усунення порушень та дострокове виконання зобов`язань, чим змінив строк кредитування в односторонньому порядку.

63. Так, за приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

64. Відповідач зазначає, що після закінчення строку кредитування кредитор не має права нараховувати проценти за користування кредитом, що підтверджується висновками в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та інших постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

65. Крім того, з посиланням на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17 листопада 2022 року у справі № 902/986/21, вказує, що кредитор, який звернувся до суду з позовом до боржника про дострокове стягнення кредитної заборгованості у гривнях, змінив не лише строк виконання основного зобов`язання, а й валюту зобов`язання.

66. Такі доводи позичальника ґрунтуються на його переконанні в тому, що банк ініціював процедуру дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим він уважає, що сума, заявлена кредитором до стягнення в справі № 599/1579/14, складає весь обсяг його зобов`язань і будь-які подальші нарахування (зокрема, відсотків) є незаконними.

67. У відповідь на такі доводи заявника Верховний Суд нагадує, що отриманий ним кредит є споживчим.

68. Згідно частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

69. З огляду на дату укладення кредитного договору таким законодавством у спірних правовідносинах є не Закон України «Про споживче кредитування», а відповідні приписи Закону України «Про захист прав споживачів».

70. За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

71. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

72. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-223цс16 зроблено висновок, що, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

73. Згідно пунктом 6.1.2. укладеного між сторонами кредитного договору банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пунктом 1.2.2. цього договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит у сторону зменшення.

74. Таке право банку пов`язується наявністю порушень з боку позичальника умов договору, перелік яких міститься в частині десятій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у відповідній редакції, зокрема, в разі затримання сплати частини кредиту щонайменше на один місяць.

75. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц зроблено висновок, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

76. Апеляційний суд встановив, що досудові вимоги про дострокове повернення кредиту (нібито направлені банком у 2009 році) в матеріалах справи відсутні. Крім того, судом у справі № 599/1579/14 встановлено, що станом на квітень 2014 року заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 не має.

77. За таких обставин зміна строку кредитування банком в односторонньому порядку не відбулася, а підстав для звернення в 2014 році з позовом про дострокове повернення всієї суми кредиту в АТ «Дельта Банк» не було.

78. З огляду на викладене строк кредитування за кредитним договором продовжив свій відлік за умовами договору до 09 січня 2025 року.

79. Посилання в касаційній скарзі на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 759/11740/15, щодо обов`язку кредитора доведення наявності та розміру заборгованості, Верховний Суд не приймає, оскільки вони сформульовані в справі за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості.

80. Натомість у справах про визнання зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами припиненими саме позичальник як позивач має доводити повне виконання своїх боргових зобов`язань перед банком, чого у справі, що переглядається, як обґрунтовано зауважив апеляційний суд, не відбулося.

81. Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що загальна сума сплачених ОСОБА_1 коштів за кредитним договором у доларах США становить 12 451,01 дол. США, у той час як лише отримане ним тіло кредиту складало 15 000 дол. США, а за період користування кредитом нараховувалися відсотки в розмірі 13,90 % річних.

82. Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не підтвердилася.

83. Підсумовуючи викладене, встановивши, що позичальник не довів факт повного виконання взятих на себе кредитних зобов`язань, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність передбачених статтею 599 ЦК України підстав для задоволення позову про визнання зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами припиненими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

84. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судове рішення відповідає вимогам вмотивованості.

85. Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

86. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

87. Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду - без змін як ухвалена з дотриманням норм матеріального й процесуального права, оскільки доводи касаційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

88. Оскільки Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Кметиком Ярославом Степановичем, залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами припиненими залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара