Справа № 128/802/26
УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2026 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., розглянувши заяву представника позивача адвоката Кари Юлії Миколаївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про поділ спільного майна подружжя», -

УСТАНОВИЛА:

До провадження Вінницького районного суду Вінницької області за допомогою системи «Електронний суд» надійшли матеріали позовної заяви адвоката Кари Ю.М. поданої в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 "про поділ спільного майна подружжя", справа №128/802/26, в якій представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості : 1/2 частини автомобіля «Volvo», модель - FH42T, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та 1/2 частини автомобіля марки Renault, модель - Trafic, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , у загальному розмірі 552395 гривень, а також понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 02.03.2026 відкрито провадження в даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Разом із позовом представником позивача подано заяву про забезпечення позову, яка останньою умотивована тим, що в період часу з 16 червня 2023 року по 10 січня 2026 року позивача ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , за час перебування в якому та в результаті спільної праці та за спільно зароблені грошові кошти вони придбали два автомобілі: марки «Renault», модель - Trafic, 2008 року випуску, та марки «Volvo», модель - FH42T, 2007 року випуску.

Зазначає, що вказані автомобілі зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , проте після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного майна, зокрема вказаних автомобілів, тому ОСОБА_1 змушений звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації вартості своєї частки у спільному майні подружжя.

Також вказує, що враховуючи ту обставину, що право власності на спірні автомобілі зареєстровано за ОСОБА_2 , представник вважає, що відповідач може в будь-який час безперешкодно відчужити автомобілі на користь третіх осіб, зважаючи на відсутність законодавчих обмежень щодо відчуження рухомого майна за відсутності згоди іншого з подружжя. Зазначає, що наразі ОСОБА_2 не приховує своїх намірів щодо відчуження автомобілів, право власності на які зареєстровані за нею, у зв`язку із чим вважає, що з метою запобігання перереєстрації транспортних засобів та подальшого продажу автомобілів необхідно вижити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказані автомобілі, оскільки у разі невжиття заходів забезпечення позову вказана обставина може унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Вивчивши заяву представника позивача про забезпечення позову та оглянувши матеріали цивільної справи, суд вважає що заява представника позивача є невмотивованою, а тому в її задоволені слід відмовити виходячи з такого.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується серед іншого, забороною вчиняти певні дії.

Так , при зверненні до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони на вчинення дій пов`язаних з відчуженням спірних автомобілів, заявник зобов`язаний надати суду докази того, що запропонований захід забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами (належними, допустимими, достатніми та достовірними) наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

При цьому саме лише посилання позивача в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову та наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в цивільному процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"( із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 від 12.06.2009), судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд вважає, що представником позивача не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про те, що відповідач ОСОБА_2 вчиняє дії щодо відчуження вищевказаних транспортних засобів на користь третіх осіб, а самі лише побоювання позивача про можливість відчуження автомобілів на користь інших осіб, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення даної заяви про забезпечення позову.

Тому виходячи з підстави, предмету та меж позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити представнику позивача у задоволені даної заяви, оскільки не убачає підстави вважати, що невжиття такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити та (або) унеможливити виконання майбутнього судового по справі.

Керуючись ст. ст.149-151 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволені заяви про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про поділ спільного майна подружжя, поданої адвокатом Карою Юлією Миколаївною в інтересах позивача ОСОБА_1 ,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Олена САЄНКО