Справа № 462/1658/25 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю. Л
Провадження № 22-ц/811/1525/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
Провадження № 22-ц/811/1527/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника ОСОБА_1 Оприска М.В., представника ОСОБА_2 Посікіри Р.Р., представника ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року та на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року у справі за заявою представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 про забезпечення позову до подання позовної заяви, зміни заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИЛА:

07.03.2025 представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми боргу 50 000,00 Євро, що становить 2 227 980,00 грн, на усе майно ОСОБА_6 , зокрема, корпоративні права у статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Україна» у вигляді частки у розмірі 100% статутного капіталу, що складає 1 300 000,00 грн.

Заяву обґрунтовано тим, що відповідно до розписки від 01.07.2023 ОСОБА_6 одержав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 50 000,00 Євро як завдаток для оформлення технічної документації, рішень про відведення, здійснення викупу, оформлення майнових прав та вчинення інших юридично значимих дій для оформлення права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 120,7 кв.м, під літерою А-2 (склад-гараж), розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером 461013630:05:017:0058 у АДРЕСА_1 , та оформлення на вказану ОСОБА_2 юридичну особу шляхом укладення договору купівлі-продажу за узгодженою ціною 150 000,00 Євро. Вказана розписка і узгоджені договори підлягають виконанню за місцезнаходженням нерухомого майна або за місцем реєстрації позивача на його вибір. В подальшому, ОСОБА_6 перестав виходити на зв`язок, грошей не повернув, жодних документів щодо нерухомого майна не оформив, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач з`ясував, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв відповідач ОСОБА_3 , якого 26.12. 2023 було визначено управителем корпоративними правами та управителем спадщини. ОСОБА_3 не реагує на вимоги ОСОБА_2 та ухиляється від виконання зобов`язань за правочином. Заявник вказала, що ОСОБА_2 має намір подати позовну заяву про стягнення завдатку у подвійному розмірі та зобов`язання оформити майнові права за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 120,7 кв.м під літерою А-2 (склад-гараж), розташованих на земельній ділянці 461013630:05:017:0058 у м. Львові на вул. Данила Апостола, тому просила задовольнити заяву про забезпечення позову .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2025 заяву представника ОСОБА_2 адвоката Босяк М.Б. про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено частково.

Накладено арешт на корпоративні права у статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Україна» у вигляді частки у розмірі 100% статутного капіталу, що складає 1 300 000,00 грн, для управління якими призначено з числа спадкоємців ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

У іншій частині заяви відмовлено.

17.03.2025 ОСОБА_3 подав письмову заяву про заміну заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Залізничного районного суду від 10.03.2025, на такі, що не пов`язані з повним арештом майна, мотивуючи тим, що накладений арешт обмежує можливості управління майном і повноцінної господарської діяльності ТзОВ «Ресторан «Україна».

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.03.2025 клопотання ОСОБА_3 про заміну заходів забезпечення позову задоволено.

Заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2025 замінено.

Заборонено відчуження та перереєстрацію корпоративних прав, які належать ОСОБА_6 у статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Україна» у вигляді частки у розмірі 100% статутного капіталу, що складає 1 300 000,00 грн.

Ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2025 та ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19.03.2025 оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає ухвали суду незаконними, необгрунтованими та такими, що постановлені з порушенням норми процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що при застосуванні заходів забезпечення позову суд повинен переконатися, що спір існує саме між сторонами, а вжиття таких заходів не порушить прав та інтересів інших осіб.

Однак оскаржуваними ухвалами порушені права та інтереси інших осіб, зокрема, апелянта ОСОБА_1 , а спір між сторонами є фіктивним. Звертає увагу на те, що до заяви про забезпечення позову, а також до позовних заяв як додаток було надано розписку від 01.07.2023, видану нібито від імені ОСОБА_6 про отримання зазначеної суми грошей. Вказана розписка є підробленим документом, оскільки ОСОБА_7 весь час займався справами батька та достовірно знав про відсутність домовленостей із будь- якими особами щодо оформлення та подальшого продажу нерухомого майна, як і про те, що ОСОБА_6 не отримував від будь-кого грошових коштів у вказаній сумі. Звертає увагу на те, що всупереч вимогам Цивільного процесуального кодексу України до Залізничного районного суду м. Львова подано кілька тотожних заяв та позовних заяв (справа № 462/1611/25 (суддя Ліуш А.І.) - аналогічна за змістом заява про забезпечення позову, повернута, справа № 462/1954/25 (суддя Боровков Д.О.), - повернуто позовну заяву; справа № 462/1933/25 (суддя Боровков Д.О.) - залишено позовну заяву без руху). У кожній позовній заяві позивачем заявлено дві взаємовиключні вимоги - повернути суму завдатку 50000,00 євро та водночас зобов`язати відповідача ОСОБА_3 здійснити дії майнового характеру відносно певного нерухомого майна, яке нібито знаходиться на АДРЕСА_1 . На думку апелянта, такі вимоги були заявлені з однією метою - забезпечити можливість подання позову саме в Залізничний районний суд м. Львова. За допомогою зазначених позовів та заяви про забезпечення позову ОСОБА_8 та особи, які діють з ним спільно, наклали заборону на вчинення реєстраційних дій щодо спадкового майна - корпоративних прав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у ТзОВ «Ресторан «Україна» () у вигляді частки у розмірі 100% у статутному капіталі ТОВ «Ресторан «Україна», чим перешкоджають можливості спадкоємцям першої черги ОСОБА_9 та ОСОБА_10 оформити право на спадщину та вступити в управління зазначеною юридичною особою.

Наголошує, що у вказаних позовах спеціально зазначено відповідачем лише одного спадкоємця - ОСОБА_3 , з метою недопущення до участі у справі інших спадкоємців та реалізації ними своїх прав. Очевидно, що фіктивний позивач у справі - ОСОБА_2 діє у змові із ОСОБА_3 та у його протиправних інтересах, з приводу чого ОСОБА_7 має намір звернутися до правоохоронних органів. Судом не перевірено співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та накладено арешт і заборонено відчуження частки в статутному капіталі Товариства, яка у багато разів перевищує розмір вимоги.

Просить скасувати ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2025 та від 19.03.2025 у справі № 462/1658/25 та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяв про забезпечення позову та заміну заходів забезпечення позову відмовити.

Від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли письмові відзиви на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_11 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, представник ОСОБА_2 ОСОБА_12 , представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечили проти задоволення скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

До видів забезпечення позову законом віднесено, зокрема, накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України). За змістом наведених норм це стосується майна, що належить відповідачу.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися майном, що належить відповідачу, а в певних випадках і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено: «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.08.2022 у справі № 522/1514/21 (провадження № 61-19123св21).

У постанові Верховного Суду від 24.02. 2021 у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) вказано, що «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачу. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі».

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18.01.2023 у справі № 755/9322/20 (провадження № 61-14783св20), від 25.09.2024 у справі № 756/19178/21 (провадження № 61-13112св23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 10.03.2025 про забезпечення позову шляхом накладенням арешту на корпоративні права у статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Україна» у вигляді частки у розмірі 100% статутного капіталу, що складає 1 300 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову у разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та якому належали вказані корпоративні права, крім ОСОБА_3 , є також апелянт ОСОБА_1 , який у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.М. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його батька ОСОБА_6 .

Таким чином судом було накладено арешт на корпоративні права у статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Україна», які входять до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 , одним із спадкоємців якого є ОСОБА_1 , якого не було залучено до участі у справі.

Ураховуючи викладене, на момент задоволення районним судом заяви про забезпечення позову фактично було вирішено питання про права та охоронювані законом інтереси особи, яка прийняла спадщину, до складу якої входить арештоване майно, та не є стороною у цій справі, тобто ОСОБА_1 , що є недопустимим.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту є помилковим та таким, що суперечать вимогам статей 149, 150 ЦПК України.

Отже, оскаржувана ухвала суду від 10.03.2025 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 19.03.2025, районний суд виходив з того, що вжиті ухвалою суду від 10.03.2025 заходи забезпечення позову можуть перешкоджати господарській діяльності ТзОВ «Ресторан «Україна», та вважав за необхідне замінити такі на заборону відчуження та перереєстрацію корпоративних прав.

Колегія суддів частково погоджується з цим висновком суду.

Зокрема, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність між сторонами спору та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, тому доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення у справі на увагу не заслуговують.

Здійснюючи заміну заходу забезпечення позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що заборона відчуження та перереєстрації корпоративних прав є менш обтяжливим заходом на відміну від накладення арешту на корпоративні права, та є співмірним із заявленими позовними вимогами. Відповідні заходи забезпечення позову лише тимчасово обмежують право особи на розпорядження належним юридичній особі майном, однак не впливають на реалізацію права здійснення господарської діяльності юридичної особи.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу, з урахуванням того, що корпоративні права у статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Україна», входять до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 , одним із спадкоємців якого є апелянт ОСОБА_1 , який не залучений до участі у цій справі, до якого не заявлено позовних вимог, а саме заборонити відчуження та перереєстрацію частини корпоративних прав, які належать ОСОБА_3 , як спадкоємцеві ОСОБА_6 , у статутному капіталі ТзОВ «Ресторан «Україна».

Крім цього, з огляду на встановлені судом обставини щодо статусу апелянта ОСОБА_1 , колегія суддів не вбачає підстав для закриття апеляційного провадження.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, ухвалу суду від 10.03.2025 слід скасувати, а ухвалу від 19.03.2025 змінити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року скасувати та ухвалити постанову.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом накладення арешту відмовити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини ухвали в такій редакції:

«Заборонити відчуження та перереєстрацію частини корпоративних прав, у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Україна» /, місцезнаходження: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Ковальська, будинок №1, №3/ у вигляді частки у розмірі 100% статутного капіталу, що складає 1300000,00 /один мільйон триста тисяч/ гривень, які належать ОСОБА_3 , як спадкоємцю ОСОБА_6 ».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 06.02.2026

Головуючий

Судді