ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 15 грудня 2025 року

у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2025 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху з підстав несплати судового збору.

Позивачу надано строк для усунення недоліків заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Полтавивід 15 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала судді місцевого суду мотивована тим, що заявником не усунуто недоліки заяви, а саме на виконання ухвали позивачем не надано жодного доказу про обгрунтованість вимоги щодо звільнення від сплати судового збору, та не сплачено судовий збір.

З ухвалою не погодилась позивач, та звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, задовольнити клопотання про звільнення від сплати судового збору за подачу позову, а справу направити до районного суду для продовження розгляду.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.2 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п.п. 3.4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки, які були зазначені в ухвалі судді від 02.12.2025 року, а тому є всі підстави для застосування положень ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм цивільно-процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Залишаючи позовну заяву без руху суддею місцевого суду зазначено, що всупереч вимогам ст. 175-177 ЦПК України позивачем не надано докази сплати судового збору.

Аналізуючи надане позивачем клопотання про звільнення від сплати судового збору, суддя районного суду вказав, що позивачем не додано жодного доказу належності до перелічених у ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» категорій осіб, які звільнені від сплати судового збору, а отже дійшов висновку що у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору необхідно відмовити.

Разом з цим, позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з майновим станом. На підтвердження доводів клопотання позивачем надано копії відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про відсутність інформації щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу за період з 1 по 4 квартал 2024 року; довідку про подану декларацію про майновий стан і доходи, податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2024 рік та рішення про відмову у призначенні пенсії з яких вбачається, що позивач не отримував у 2024 році доходів.

Ухвалою судді від 15 грудня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу. Підставою повернення позовної заяви стало те, що на думку суду позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, а саме не надано належних та допустимих доказів наявності підстав звільнення позивача від сплати судового збору та не сплачено судовий збір.

Статтями 55 і 124 Конституції України гарантоване право особи на звернення до суду за захистом своїх прав. Вказане положення закріплено також у ст.4 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» від 26 липня 2011 року, «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Районний суд вважав, що наявні підстави для визнання неподаною та повернення позовної заяви, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності підстав звільнення від сплати судового збору.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, оскільки залишаючи позовну заяву без руху, районний суд не надав оцінки наданим позивачем доказам щодо його майнового стану, а лише обмежився аналізом відсутності доказів належності позивача до категорій осіб, які звільнені від сплати судового збору в силу положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вичерпного переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року, «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Отже, скрутне матеріальне становище, на підтвердження якого заявник надав відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, відмовивши у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та не надав належної фактичної та правової оцінки наданим позивачем доказам щодо його майнового стану.

Обмежившись загальним формулюванням, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції порушив право позивача на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції.

Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та беручи до уваги, що при вирішенні питання щодо сплати судового збору майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, висновок суду про те, що ОСОБА_1 не довів, що має право на звільнення від сплати судового збору, не може бути визнаний достатньо аргументованим, а оскаржувана ухвала не є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, а саме вирішення питання про відкриття провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з цим, апеляційний суд позбавлений процесуальних повноважень на вирішення питання звільнення позивача від сплати судового збору за подачу позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.6 ч.1, 379, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 15 грудня 2025 року скасувати, а справу направити для вирішення питання відкриття провадження до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак