Провадження № 2/161/2201/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.,

за участю прокурора Войтюк К.О.,

представників відповідача адвокатів Мартинюка С.І., Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури Кузьміча Руслана Володимировича в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «ЛІСИ УКРАЇНИ» про витребування земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В :

02.12.2024 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд витребувати у власність держави в особі Волинської обласної військової (державної) адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0484, площею 0,0699 га, :03:001:0485, площею 0,0699 га, :03:001:0483, площею 0,0699 га, :03:001:0482, площею 0,0699 га, :03:001:0481, площею 0,0699 га, :03:001:0480, площею 0,0699 га, :03:001:0479, площею 0,0705 га, :03:001:0478, площею 0,0701 га, :03:001:0477, площею 0,07 га, :03:001:0474, площею 0,07 га, :03:001:0469, площею 0,07 га, :03:001:0488, площею 0,07 га, :03:001:0487, площею 0,07 га, :03:001:0486, площею 0,07 га.

В обґрунтування позовних вимог зазначають про те, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) 2 грудня 2020 року за № 0000117, встановлено, що рішенням Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області (далі - Боголюбська сільська рада) від 26 лютого 2007 року № 11/3 «Про передачу земель Ківерцівського держлісгоспу в землі запасу Боголюбської сільської ради» прийнято до земель запасу Боголюбської сільської ради земельну ділянку площею 0,98 га, яка розміщена в кварталі 37 виділ 5 , 7 Луцького лісництва, пізніше кварталі 9, виділах 7, 14 Боголюбівського лісництва ДП «Ківерцівський лісгосп»).

За даним фактом окружною прокуратурою у 2023 році до Луцького міськрайонного суду пред`явлено позов в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га (справа № 161/10443/23).

Рішенням суду першої інстанції 08.04.2024 у вказаній справі у задоволенні позову відмовлено, водночас, ухвалюючи зазначене рішення, суд дійшовши висновку про обґрунтованість позовних вимог як по суті, так і стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права, але сплив строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з цієї підстави.

Постановою Волинського апеляційного суду від 03.07.2024 рішення Луцького міськрайонного суду від 08.04.2024 у справі № 161/10443/23 скасовано, задоволено позов заступника керівника Луцької окружної прокуратури про витребування у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га.

В подальшому встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснено відчуження своїх часток (по 1/4) права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га, що була предметом спору у вказаній справі, на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2024 № 1285.

На момент відчуження частини спірної земельної ділянки (02.05.2024) рішення суду першої інстанції у справі № 161/10443/23 не набрало законної сили та не минув строк на його апеляційне оскарження.

За наведених обставин відчуження відповідачами у справі № 161/10443/23 своїх часток спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2024 № 1285 є очевидно недобросовісним та зводиться до зловживання правом, а сам договір містить ознаки фраудаторного правочину, спрямованого на ухилення від можливого подальшого витребування майна з незаконного володіння.

Окрім того, встановлено, що після винесення Волинським апеляційним судом постанови від 03.07.2024 у справі № 161/10443/23, земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га, що була предметом спору, поділено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 30.07.2024, розробленої ПП «Луцькземресурс», на 14 земельних ділянок.

На момент поділу спірної земельної ділянки постанова суду апеляційної інстанції у справі № 161/10443/23 набрала законної сили та спірна земельна ділянка підлягала витребуванню у власність держави.

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 30.07.2024, розробленої ПП «Луцькземресурс», встановлено, що поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га, здійснено на підставі спільної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

В результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183 утворились наступні земельні ділянки:

- :03:001:0484, площею 0,0699 га;

- :03:001:0485, площею 0,0699 га;

- :03:001:0483, площею 0,0699 га;

- :03:001:0482, площею 0,0699 га;

- :03:001:0481, площею 0,0699 га;

- :03:001:0480, площею 0,0699 га;

- :03:001:0479, площею 0,0705 га;

- :03:001:0478, площею 0,0701 га;

- :03:001:0477, площею 0,07 га;

- :03:001:0474, площею 0,07 га;

- :03:001:0469, площею 0,07 га;

- :03:001:0488, площею 0,07 га;

- :03:001:0487, площею 0,07 га;

- :03:001:0486, площею 0,07 га.

На даний час, у зв`язку із поділом спірної у справі № 161/10443/23 земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, остання припинена як об`єкт речових прав, відповідно, виконання рішення суду про її витребування у власність держави є неможливим.

Прокурор в позові зазначає про те, що спосіб, в який земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га, вибула із державної власності, свідчить про низку послідовних дій щодо отримання в приватну власність з державної власності земельної ділянки з одночасним вчиненням дій щодо унеможливлення подальшого повернення такої земельної ділянки та виконання рішення суду, яке набрало законної сили, зокрема шляхом її відчуження та поділу.

Сукупність наведених обставин може свідчити про те, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду державним інтересам, оскільки відчуження та поділ належного їм майна (земельної ділянки) відбулися з метою уникнення подальшого повернення такого майна у власність держави та ухилення від виконання рішення суду.

У даному випадку новосформовані земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0484, :03:001:0485, :03:001:0483, :03:001:0482, :03:001:0481, :03:001:0480, :03:001:0479, :03:001:0478, :03:001:0477, :03:001:0474, :03:001:0469, :03:001:0488, :03:001:0487, :03:001:0486 утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, яка відноситься до земель лісового фонду та вибула з державної власності протиправно поза волею її власника, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, власниками 14 новоутворених земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0484, :03:001:0485, :03:001:0483, :03:001:0482, :03:001:0481, :03:001:0480, :03:001:0479, :03:001:0478, :03:001:0477, :03:001:0474, :03:001:0469, :03:001:0488, :03:001:0487, :03:001:0486 на момент звернення з відповідним позовом є ОСОБА_2 (по частці кожної земельної ділянки), ОСОБА_3 (по частці кожної земельної ділянки) та ОСОБА_1 (по частці кожної земельної ділянки).

Таким чином, обґрунтованою є вимога прокурора про витребування на користь держави в особі Волинської обласної військової адміністрації з незаконного володіння відповідачів, які є останніми набувачами, земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0484, :03:001:0485, :03:001:0483, :03:001:0482, :03:001:0481, :03:001:0480, :03:001:0479, :03:001:0478, :03:001:0477, :03:001:0474, :03:001:0469, :03:001:0488, :03:001:0487, :03:001:0486.

Прокурор зазначав, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0484, :03:001:0485, :03:001:0483, :03:001:0482, :03:001:0481, :03:001:0480, :03:001:0479, :03:001:0478, :03:001:0477, :03:001:0474, :03:001:0469, :03:001:0488, :03:001:0487, :03:001:0486 утворені шляхом поділу спірної у справі № 161/10443/23 земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, яка відповідно до постанови Волинського апеляційного суду у вказаній справі підлягає витребуванню у власність держави з огляду на її віднесення до земель лісового фонду державної власності.

При розгляді даної справи судом першої інстанції встановлено, що до лютого 2007 року спірна земельна ділянка :03:001:0183:

1 ) відносилася до земель лісового фонду згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування;

2) перебувала на праві постійного користування Державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство», як спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства, право на яке посвідчувалося тими самими планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування;

3) земельна ділянка перебувала саме у державній, а не комунальній власності, не зважаючи на те, що у 2006 році була включена у межі населеного пункту с. Тарасове Луцького району Волинської області.

Сукупність вищенаведених юридичних фактів дозволяє суду зробити висновок, що єдиним способом вибуття цієї ділянки із державної до комунальної власності могла бути лише воля її власника держави в особі відповідних державних органів, в межах їх повноважень.

Відповідно до статті 31 Лісового кодексу України в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними.

Отже, судом першої інстанції було зроблено висновок щодо того, що, оскільки земельна ділянка вибула з державної власності протиправно та поза волею її власника, вона може бути витребувана від відповідачів, не зважаючи на те, що вони є добросовісними набувачами. Вказане свідчить про обґрунтованість позовних вимог як по суті, так і стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Посилається на те, що Волинським апеляційним судом рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядалось, оскільки жодною із сторін не оскаржувалось.

Враховуючи наведене, віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0484, :03:001:0485, :03:001:0483, :03:001:0482, :03:001:0481, :03:001:0480, :03:001:0479, :03:001:0478, :03:001:0477, :03:001:0474, :03:001:0469, :03:001:0488, :03:001:0487, :03:001:0486 до земель лісового фонду державної власності не потребує додаткового доказування при розгляді даної справи з огляду на наявність встановлених рішенням суду у справі № 161/10443/23, що набрало законної сили, обставин віднесення до земель лісового фонду державної власності та незаконного вибуття з державної власності земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, яка в подальшому поділена на спірні земельні ділянки.

Водночас, у зв`язку із поділом спірної у справі № 161/10443/23 земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, остання припинена як об`єкт речових прав, відповідно виконання рішення суду про її витребування у власність держави є неможливим.

Так, відповідно, до ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, серед іншого, в разі поділу або об`єднання земельних ділянок.

Разом з тим, новосформовані у результаті поділу земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0484, :03:001:0485, :03:001:0483, :03:001:0482, :03:001:0481, :03:001:0480, :03:001:0479, :03:001:0478, :03:001:0477, :03:001:0474, :03:001:0469, :03:001:0488, :03:001:0487, :03:001:0486, що є предметом спору у даному позові, розташовані у тому ж лісовому масиві, що й первісна ділянка з кадастровим номером :03:001:0183, адже фактичне розташування землі не змінилось, що підтверджується технічною документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 30.07.2024 та викопіюваннями з Державного земельного кадастру.

Окружною прокуратурою встановлено, що відповідачами у справі № 161/10443/23 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснено відчуження своїх часток (по 1/4) права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га, що була предметом спору у вказаній справі, на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2024 № 1285.

На момент відчуження частини спірної земельної ділянки рішення суду першої інстанції у справі № 161/10443/23 не набрало законної сили та не минув строк на його апеляційне оскарження, а судом, хоч і відмовлено у задоволенні позову, при розгляді справи встановлено, що спірна земельна ділянка, яка відноситься до земель лісового фонду, вибула з державної власності протиправно поза волею її власника, а отже має бути витребувана у відповідачів, незважаючи на те, що вони є добросовісними набувачами.

Також, в подальшому судом апеляційної інстанції рішення Луцького міськрайонного суду від 08.04.2024 у вказаній справі скасовано, задоволено позов заступника керівника Луцької окружної прокуратури про витребування у власність держави спірної земельної ділянки.

За наведених обставин відчуження відповідачами у справі № 161/10443/23 своїх часток спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2024 № 1285 є очевидно недобросовісним та зводиться до зловживання правом, а сам договір містить ознаки фраудаторного правочину, спрямованого на ухилення від можливого подальшого витребування майна з незаконного володіння.

На момент поділу спірної земельної ділянки постанова суду апеляційної інстанції у справі № 161/10443/23 набрала законної сили та спірна земельна ділянка підлягала витребуванню у власність держави.

У зв`язку із поділом спірної у справі № 161/10443/23 земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, остання припинена як об`єкт речових прав, відповідно виконання рішення суду про її витребування у власність держави є неможливим внаслідок недобросовісної поведінки відповідачів, які здійснили такий поділ.

Таким чином, вчинення відповідачами у даному позові дій щодо відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183 та її поділу призвело до неможливості виконання рішення суду у справі № 161/10443/23 та є підставою для звернення прокурором до суду з даним позовом з іншим предметом, з інших підстав та у зміненому суб`єктному складі сторін.

В даному випадку, факт вибуття спірних земельних ділянок з державної власності протиправно та поза волею її власника, встановлений рішенням суду у справі № 161/10443/23, яке набрало законної сили.

Таким чином, вважає обґрунтованою вимогу про витребування на користь держави в особі Волинської обласної військової адміністрації з незаконного володіння відповідачів земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0484, :03:001:0485, :03:001:0483, :03:001:0482, :03:001:0481, :03:001:0480, :03:001:0479, :03:001:0478, :03:001:0477, :03:001:0474, :03:001:0469, :03:001:0488, :03:001:0487, :03:001:0486. За таких обставин, просив позов задовольнити.

Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 159 Том 1).

27.03.2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 161/22224/24 до перегляду в порядку касаційного провадження Верховним Судом справи № 161/10443/23 (а.с. 196-197 Том 1).В обґрунтування даного клопотання відповідачем зазначено, що станом на сьогоднішній день питання щодо витребування предмету позову у даній справі вже розглядається Верховним Судом по аналогічній справі, що об`єктивно унеможливлює розгляд та вирішення справи № 161/22224/24. Так, відповідач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 придбала по в кожного частки земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183 площею 0,98 га (що є предметом спору у справі № 161/10443/23) у ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . В подальшому було замовлено розробку технічної документації щодо поділу та об`єднання земельної ділянки :03:001:0183 від 30.07.2024 року, що проведена ПП «Луцькземресурс», за наслідками якої утворились 14 земельних ділянок, про витребування яких просить позивач у справі № 161/22224/24: :03:001:0484, площею 0,0699 га, :03:001:0485, площею 0,0699 га, :03:001:0483, площею 0,0699 га, :03:001:0482, площею 0,0699 га, :03:001:0481, площею 0,0699 га, :03:001:0480, площею 0,0699 га, :03:001:0479, площею 0,0705 га, :03:001:0478, площею 0,0701 га, :03:001:0477, площею 0,07 га, :03:001:0474, площею 0,07 га, :03:001:0469, площею 0,07 га, :03:001:0488, площею 0,07 га, :03:001:0487, площею 0,07 га, :03:001:0486, площею 0,07 га.

02.12.2024 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить витребувати у власність держави в особі Волинської обласної військової (державної) адміністрації земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0484, площею 0,0699 га, :03:001:0485, площею 0,0699 га, :03:001:0483, площею 0,0699 га, :03:001:0482, площею 0,0699 га, :03:001:0481, площею 0,0699 га, :03:001:0480, площею 0,0699 га, :03:001:0479, площею 0,0705 га, :03:001:0478, площею 0,0701 га, :03:001:0477, площею 0,07 га, :03:001:0474, площею 0,07 га, :03:001:0469, площею 0,07 га, :03:001:0488, площею 0,07 га, :03:001:0487, площею 0,07 га, :03:001:0486, площею 0,07 га.

Проте, станом на сьогодні в провадженні Верховного Суду вже перебуває справа № 161/10443/23 за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в інтересах Волинської обласної військової адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0183, площа 0,98 га.

Ухвалою Верховного Суду від 04.02.2025 року у справі № 161/10443/23 Верховний Суд зупинив виконання постанови Волинського апеляційного суду від 03.07.2024 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, у межах справи № 161/10443/23 Верховним Судом вже вирішується питання щодо витребування об`єкту, що є також предметом позову у справі № 161/22224/24, на аналогічних підставах та з аналогічними вимогами, що ґрунтуються на тих самих аналогічних обставинах. Тому, на думку відповідача ОСОБА_3 , вирішення справи № 161/22224/24 залежить від вирішення справи № 161/10443/23, що перебуває в провадженні Верховного Суду та буде мати преюдиціальне значення в розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України (а.с. 196-197 Том 1).

07.04.2025 року заступником керівника Луцької окружної прокуратури Мацюком С.Я. подано заперечення на клопотання відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі, в обґрунтування якого зазначено безпідставність даного клопотання та відсутність підстав для його задоволення. Так, в запереченнях зазначено про те, що в провадженні Верховного Суду перебуває справа № 161/10443/23 за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в інтересах Волинської обласної військової адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0183, площа 0,98 га.

Ухвалою Верховного Суду від 04.02.2025 року у справі № 161/10443/23 Верховний Суд зупинив виконання постанови Волинського апеляційного суду від 03.07.2024 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Постановою Волинського апеляційного суду від 03.07.2024 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2024 року по справі №161/10443/23 скасовано, задоволено позов заступника керівника Луцької окружної прокуратури про витребування у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0183, площа 0,98 га. Водночас, в подальшому встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснено відчуження своїх часток (по права власності) на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0183, площа 0,98 га, що була предметом спору у вказаній справі, на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2024 року № 1285. На момент відчуження спірної земельної ділянки (02.05.2024 року) рішення суду першої інстанції у справі №161/10443/23 не набрало законної сили та не минув строк на його апеляційне оскарження. Окрім цього, встановлено, що після винесення Волинським апеляційним судом постанови від 03.07.2024 року у справі № 161/10443/23, земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0183, площа 0,98 га, що була предметом спору, поділено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 30.07.2024 року, розробленої ПП «Луцькземресурс», на 14 земельних ділянок. На момент поділу спірної земельної ділянки постанова суду апеляційної інстанції у справі № 161/10443/23 набрала законної сили та спірна земельна ділянка підлягала витребуванню у власність держави. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 30.07.2024 року, розробленою ПП «Луцькземресурс» встановлено, що поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, площа 0,98 га. здійснено на підставі спільної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

В результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, площа 0,98 га, утворились наступні земельні ділянки: :03:001:0484, площею 0,0699 га, :03:001:0485, площею 0,0699 га, :03:001:0483, площею 0,0699 га, :03:001:0482, площею 0,0699 га, :03:001:0481, площею 0,0699 га, :03:001:0480, площею 0,0699 га, :03:001:0479, площею 0,0705 га, :03:001:0478, площею 0,0701 га, :03:001:0477, площею 0,07 га, :03:001:0474, площею 0,07 га, :03:001:0469, площею 0,07 га, :03:001:0488, площею 0,07 га, :03:001:0487, площею 0,07 га, :03:001:0486, площею 0,07 га.

На даний час, у зв`язку із поділом спірної у справі № 161/10443/23 земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, площа 0,98 га, остання припинена як об`єкт речових прав, відповідно, виконання рішення суду про її витребування у власність держави є неможливим, в тому числі, й після прийняття Верховним Судом остаточного рішення у вказаній справі. Вчинення відповідачами у даному позові дій щодо відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, та її поділу призвело до неможливості виконання рішення суду у справі № 161/10443/23 та стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом з іншим предметом, з інших підстав та у зміненому суб`єктному складі сторін.

Предметом спору у даному позові є земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:001:0484, :03:001:0485, :03:001:0483, :03:001:0482, :03:001:0481, :03:001:0480, :03:001:0479, :03:001:0478, :03:001:0477, :03:001:0474, :03:001:0469, :03:001:0488, :03:001:0487, :03:001:0486, які не є предметом спору у справі №161/10443/23, що переглядається Верховним Судом. Окрім цього, зазначає, що зібрані в справі № 161/22224/24 докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду, що виключає об`єктивну неможливість розгляду справи, на яку посилається відповідач у поданому клопотанні. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні клопотання щодо зупинення провадження у справі (а.с. 209-210 Том 1).

11.04.2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшли пояснення у вказаній справі, відповідно до яких зазначено про те, що 09.04.2025 року набув чинності Закон України № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного Кодексу України щодо посилення прав добросовісного набувача», яким, зокрема передбачено, що Держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо:

1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років;

2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.

Зміна першого та подальшого набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною.

Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень зазначеного Закону чітко визначено, що положення цього закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено судове рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Відтак, моментом, з якого почався десятирічний граничний строк, передбачений частиною 2 ст. 388 ЦК України, є 24 грудня 2007 року, тобто дата видачі Державний актів на право власності первинних набувачів на земельну ділянку серія ЯД №304058, №304059, №304061.

За змістом частини 1 статті 388 ЦПК України, добросовісним набувачем є той набувач, який придбав майно за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що такий набувач не знав і не міг знати.

Отже, посилаються на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є добросовісними набувачами, оскільки набули право власності на спірну земельну ділянку на підставі відплатних договорів купівлі-продажу та не знали і не могли знати про те, що продавець не має право її відчужувати.

Таким чином, зазначають про те, що граничний термін, передбачений частиною 2 статті 388 ЦПК України, що дозволяє витребувати спірне майно з добросовісного володіння, - закінчився ще 25 грудня 2017 року, а спірні земельні ділянки, починаючи з 26 грудня 2017 року не можуть бути витребувані за позовом держави, у тому числі, Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації.

Окрім цього, зазначають про те, що відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача» стаття 261 ЦК України була доповнена частиною восьмою: «Перебіг позовної давності за вимогами щодо витребування чи визнання права щодо нерухомого майна, переданого з державної або комунальної власності у приватну власність, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, починається від дня державної реєстрації права власності першого набувача або дати передачі першому набувачеві нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності.»

Таким чином, зазначають про те, що за позовними вимогами про витребування земельної ділянки у справі № 161/22224/24 перебіг строку позовної давності почався ще з 24 грудня 2007 року (Дата видачі Державних актів на право власності первинних набувачів на земельну ділянку, та сплив 25 грудня 2010 року.

Просили врахувати додаткові пояснення при ухваленні рішення по справі (а.с.215-217 Том 1).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року зупинено провадження у цивільній справі № 161/22224/24 за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури Кузьміча Руслана Володимировича в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «ЛІСИ УКРАЇНИ» про витребування земельних ділянок до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 161/10433/23 за позовом Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про витребування земельної ділянки, за наслідками її касаційного перегляду (а.с. 250-252 Том 1).

08.10.2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про відновлення провадження у справі (а.с.1-10 Том 2).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2025 року поновлено підготовче провадження у справі за позовною заявою заступника керівника Луцької окружної прокуратури Кузьміча Руслана Володимировича в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Державне спеціалізоване (а.с.11 Том 2).

21 жовтня 2025 року від представника відповідачів - адвоката Книш С.В. надійшло клопотання про застосування строків позовної давності (а.с.21-24 Том 2).

Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 52-53 Том 2).

Прокурор під час судового розгляду справи підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, відповіді на заперечення відповідача та із врахуванням додаткових пояснень.

Представники відповідачів адвокати Мартинюк С.І., Книш С.В. в судовому засіданні підтримали пояснення, викладені в письмовому відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях на позов, просили відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідачі є добросовісними набувачами, та, відповідно до положень частини 2 статті 388 ЦПК України, 25 грудня 2017 року закінчився строк, який дозволяє витребувати спірне майно з добросовісного володіння, за позовом держави, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача». Окрім цього, наголосили на тому, що постановою Верхового Суду від 27 серпня 2025 року, постановленою за наслідками касаційного перегляду цивільної справи № 161/10443/23, задоволено касаційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , скасовано постанову Волинського апеляційного суду від 03.07.2024 року та залишив в силі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2024 року, а саме Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо того, що порушення прав держави відбулося в момент вибуття земельної ділянки в комунальну власність, а прокурор дізнався про таке порушення 22 січня 2016 року - після отримання в межах досудового розслідування копії рішення Боголюбської сільської ради від 26 лютого 2007 року№ 11/3, за яким спірна ділянка вибула з власності держави та передана в комунальну власність. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «ЛІСИ УКРАЇНИ», в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не подав.

Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд проводить судовий розгляд справи за відсутністю представника Державне спеціалізоване господарське підприємство «ЛІСИ УКРАЇНИ».

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, приходить до наступних висновків.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст виниклих правовідносин.

Рішенням Боголюбської сільської ради від 26 лютого 2007 року № 11/3 «Про передачу земель Ківерцівського держлісгоспу в землі запасу Боголюбської сільської ради» прийнято до земель запасу Боголюбської сільської ради земельну ділянку площею 0,98 га, розташовану в кварталі НОМЕР_4 виділ 5, НОМЕР_5 Луцького лісництва.

Зі змісту листа ДП «Ківерцівське ЛГ» від 20 квітня 2007 року № 192 вбачається, що адміністрація підприємства не заперечувала щодо передачі до земель запасу Боголюбською сільської ради Луцького району земельної ділянки площею 2,0 га, яка розміщена в кварталі НОМЕР_4 виділ НОМЕР_6 , НОМЕР_5 Луцького лісництва, і відведена до меж села Тарасове Луцького району згідно з рішенням Волинської обласної ради від 22 березня 2006 року № 26/21.

З копії рішення Волинської обласної ради від 22 березня 2006 року № 26/21 вбачається, що цим рішенням затверджений проект землеустрою щодо встановлення меж населених пунктів, в тому числі і села Тарасове Луцького району Волинської області.

Рішеннями Боголюбської сільської ради від 9 жовтня 2007 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність фізичним особам ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) чотири земельних ділянки площею по 0,2450 га кожна, цільовим призначенням яких є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 24 грудня 2007 року видано відповідні державні акти на право власності на земельну ділянку, а саме:

- ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:1803;

- ОСОБА_7 - з кадастровим номером :03:001:1801;

- ОСОБА_8 - з кадастровим номером :03:001:1802;

- ОСОБА_9 - з кадастровим номером :03:001:1800.

На підставі договору дарування від 26 грудня 2007 року ОСОБА_7 відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:1801 ОСОБА_10 . Цього ж дня за договором дарування № 5036 ОСОБА_8 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:1802 ОСОБА_10 ..

У травні 2010 року земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:1800, :03:001:1801, :03:001:1802, :03:001:1803 їх власники відчужили ОСОБА_11 на підставі договорів дарування від 14 травня 2010 року №№ 287, 286 та від 20 травня 2010 року №№ 688, 686.

В результаті об`єднання земельних ділянок, придбаних ОСОБА_11 , утворилася земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:4138, про що були внесені відповідні відомості до Державного реєстру земель 28 вересня 2010 року.

Земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:4138 ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 9 січня 2014 року відчужив ОСОБА_12 , яка 12 жовтня 2020 року здійснила її поділ на три земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:5779, :03:001:5780, :03:001:5781 і відчужила зазначені земельні ділянки ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 14 грудня 2021 року об`єднали зазначені земельні ділянки, що призвело до утворення земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183 площею 0,98 га, відомості про яку внесено до Державного земельного кадастру 30 грудня 2021 року.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0183 перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (по 1/4 частці у кожного).

В 2023 році окружною прокуратурою до Луцького міськрайонного суду пред`явлено позов в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га (справа № 161/10443/23).

Рішенням суду першої інстанції 08.04.2024 у вказаній справі у задоволенні позову відмовлено. Одночасно, суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог як по суті, так і стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права, але сплив строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, саме тому було відмовлено в задоволенні позову з цієї підстави.

Постановою Волинського апеляційного суду від 03.07.2024 рішення Луцького міськрайонного суду від 08.04.2024 у справі № 161/10443/23 скасовано, задоволено позов заступника керівника Луцької окружної прокуратури про витребування у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га.

В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснено відчуження своїх часток (по 1/4) права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га, що була предметом спору у вказаній справі, на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2024 № 1285.

Окрім цього, після винесення Волинським апеляційним судом постанови від 03.07.2024 у справі № 161/10443/23, земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га, що була предметом спору, поділено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 30.07.2024, розробленої ПП «Луцькземресурс», на 14 земельних ділянок.

На момент поділу спірної земельної ділянки постанова суду апеляційної інстанції у справі № 161/10443/23 набрала законної сили та спірна земельна ділянка підлягала витребуванню у власність держави.

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 30.07.2024, розробленої ПП «Луцькземресурс», встановлено, що поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га, здійснено на підставі спільної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

В результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183 утворились наступні земельні ділянки:

- :03:001:0484, площею 0,0699 га;

- :03:001:0485, площею 0,0699 га;

- :03:001:0483, площею 0,0699 га;

- :03:001:0482, площею 0,0699 га;

- :03:001:0481, площею 0,0699 га;

- :03:001:0480, площею 0,0699 га;

- :03:001:0479, площею 0,0705 га;

- :03:001:0478, площею 0,0701 га;

- :03:001:0477, площею 0,07 га;

- :03:001:0474, площею 0,07 га;

- :03:001:0469, площею 0,07 га;

- :03:001:0488, площею 0,07 га;

- :03:001:0487, площею 0,07 га;

- :03:001:0486, площею 0,07 га.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, власниками 14 новоутворених земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0484, :03:001:0485, :03:001:0483, :03:001:0482, :03:001:0481, :03:001:0480, :03:001:0479, :03:001:0478, :03:001:0477, :03:001:0474, :03:001:0469, :03:001:0488, :03:001:0487, :03:001:0486 на момент звернення з відповідним позовом є ОСОБА_2 (по частці кожної земельної ділянки), ОСОБА_3 (по частці кожної земельної ділянки) та ОСОБА_1 (по частці кожної земельної ділянки).

Згідно зі статтями 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Відповідно до статті 84 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Частинами першими статей 55, 56, 57 ЗК України передбачено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Відповідно до вимог статті 149 цього Кодексу земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу, вилучаються за згодою землекористувачів на підставі рішення Кабінету Міністрів України.

Згідно зі статтею 31 Лісового кодексу України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передача у власність земельних ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 27.08.2025 року, постановленої за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , на постанову Волинського апеляційного суду від 03.07.2024 року по справі № 161/10443/23, встановлені судами попередніх інстанцій висновки щодо того, що: 1) спірна земельна ділянка лісового фонду перебувала у державній власності та мала площу, меншу 1 га; 2) передати її у власність для нелісогосподарських потреб, в тому числі і в комунальну, а також припинити право постійного користування нею ДП «Ківерцівське ЛГ», мала право лише відповідна обласна державна адміністрація, тобто в цьому випадку Волинська обласна держава адміністрація; 3) Волинська обласна державна адміністрація такого рішення не приймала; 4) Боголюбська сільська рада приймаючи у лютому 2007 року рішення про прийняття земельної ділянки до земель запасу, вийшла за межі своїх повноважень, що призвело до протиправного вибуття цієї ділянки із власності держави, - не переглядались, оскільки, зі змісту клопотання касаційної скарги вбачається, що в частині зазначених висновків рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не оскаржувались.

Окрім цього, відповідно до Постанови Верховного Суду від 27.08.2025 року у справі № 161/10443/23 суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо застосування наслідків застосування строків позовної давності, та виснував про те, що:

- ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2016 року № 161/390/16-к задоволено клопотання слідчого Луцького відділення поліції Головного управління Національної поліції (далі - ГУ НП) у Волинській області, погоджене з прокурором Луцької місцевої прокуратури, про тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають у володінні Боголюбської сільської ради, зокрема, до рішенням Боголюбської сільської ради від 26 лютого 2007 року № 11/3 «Про передачу земель Ківерцівського держлісгоспу в землі запасу Боголюбської сільської ради»;

- згідно з описом речей і документів, які були вилучені на підставі вказаної ухвали слідчого судді, 22 січня 2016 року вилучено копію рішення Боголюбської сільської ради від 26 лютого 2007 року № 11/3;

- на підставі вказаного рішення сільської ради спірна земельна ділянка вибула з державної власності у комунальну.

Отже, погодився з висновками суду першої інстанції про те, що прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації, тому перебіг позовної давності розпочинається з дня, коли прокурор довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення права - вибуття з державної власності земельної ділянки.

Встановивши, що органи прокуратури дізналися про порушення права власності держави на спірну земельну ділянку 22 січня 2016 року, а саме після отримання в межах досудового розслідування копії рішення Боголюбської сільської ради від 26 лютого 2007 року № 11/3, за яким спірна ділянка вибула з власності держави в комунальну власність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звернення з цим позовом 23 червня 2023 року відбулося поза межами позовної давності.

Отже, при розгляді справи № 161/10443/23 судом касаційної інстанції залишено в силі рішення суду першої інстанції та зазначено про правильність застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Разом з тим, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд при розгляді зазначеної справи дійшли висновків про обґрунтованість позовних вимог, а за змістом касаційної скарги зазначені висновки судів не оскаржувались та, відповідно, Верховним Судом у цій частині не переглядались.

Таким чином, судами констатовано неправомірність вибуття спірної земельної ділянки у приватну власність, але відмовлено у задоволенні позову прокурора з мотивів спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, прокурор в своєму позові посилається на те, що спір у даній цивільній справі № 161/22224/24 стосується інших земельних ділянок, зокрема з кадастровими номерами :03:001:0484, :03:001:0485, :03:001:0483, :03:001:0482, :03:001:0481, :03:001:0480, :03:001:0479, :03:001:0478, :03:001:0477, :03:001:0474, :03:001:0469, :03:001:0488, :03:001:0487, :03:001:0486, які утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, яка відноситься до земель лісового фонду та вибула з державної власності протиправно поза волею її власника, що встановлено судами у справі № 161/10443/23 та не оскаржувалось в цій частині відповідачами.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити про те, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0484, :03:001:0485, :03:001:0483, :03:001:0482, :03:001:0481, :03:001:0480, :03:001:0479, :03:001:0478, :03:001:0477, :03:001:0474, :03:001:0469, :03:001:0488, :03:001:0487, :03:001:0486, утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, правовий статус якої, неправомірність її вибуття з комунальної власності та добросовісність при цьому набувачів цієї земельної ділянки вже встановлена постановою Верховного Суду від 27.08.2025 року.

При цьому, спірні земельні ділянки залишаються в межах координат земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183, фактичне розташування землі не змінилось, що підтверджується технічною документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 30.07.2024 та викопіюваннями з Державного земельного кадастру.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, суд вважає доведеним правовий режим спірних земельних ділянок в справі № 161/22224/24 (землі лісового фонду), неправомірність їх вибуття з комунальної власності, добросовісність набувачів цієї земельної ділянки, а також пропуск прокурором строку звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом вказаних процесуальних норм об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Відповідно дост.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Нормами глави 29 ЦК України передбачені такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Засади захисту права власності, зокрема, передбачають право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України).

Відповідно до норм ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За положеннями ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише уразі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

09.04.2025 року набув чинності Закон України № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного Кодексу України щодо посилення прав добросовісного набувача», яким, зокрема передбачено, що держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо:

1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років;

2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.

Зміна першого та подальшого набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною.

Положення цього закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено судове рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Так, матеріалами справи встановлено, що рішенням Боголюбської сільської ради від 26 лютого 2007 року № 11/3 «Про передачу земель Ківерцівського держлісгоспу в землі запасу Боголюбської сільської ради» прийнято до земель запасу Боголюбської сільської ради земельну ділянку площею 0,98 га, розташовану в кварталі НОМЕР_4 виділ НОМЕР_6 , НОМЕР_5 Луцького лісництва.

Рішеннями Боголюбської сільської ради від 9 жовтня 2007 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність фізичним особам ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) чотири земельних ділянки площею по 0,2450 га кожна, цільовим призначенням яких є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 24 грудня 2007 року видано відповідні державні акти на право власності на земельну ділянку.

На підставі договору дарування від 26 грудня 2007 року ОСОБА_7 відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:1801 ОСОБА_10 . Цього ж дня за договором дарування № 5036 ОСОБА_8 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:1802 ОСОБА_10 ..

У травні 2010 року земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:1800, :03:001:1801, :03:001:1802, :03:001:1803 їх власники відчужили ОСОБА_11 на підставі договорів дарування від 14 травня 2010 року №№ 287, 286 та від 20 травня 2010 року №№ 688, 686.

В результаті об`єднання земельних ділянок, придбаних ОСОБА_11 , утворилася земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:4138, про що були внесені відповідні відомості до Державного реєстру земель 28 вересня 2010 року.

Земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:4138 ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 9 січня 2014 року відчужив ОСОБА_12 , яка 12 жовтня 2020 року здійснила її поділ на три земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:5779, :03:001:5780, :03:001:5781 і відчужила зазначені земельні ділянки ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Даними набувачами, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 14 грудня 2021 року було об`єднано зазначені земельні ділянки, що призвело до утворення земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0183 площею 0,98 га, відомості про яку внесено до Державного земельного кадастру 30 грудня 2021 року.

В подальшому, земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0183 перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (по 1/4 частці у кожного).

В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснено відчуження своїх часток (по 1/4) права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га, що була предметом спору у вказаній справі, на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2024 № 1285, в подальшому, земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0183, площею 0,98 га, поділено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 30.07.2024, розробленої ПП «Луцькземресурс», на 14 земельних ділянок, які предметом розгляду даної цивільної справи.

Відтак, моментом, з якого почався десятирічний граничний строк, передбачений частиною 2 ст. 388 ЦК України, є 24 грудня 2007 року, тобто дата видачі Державних актів на право власності первинних набувачів на земельну ділянку серія ЯД №304058, №304059, №304061.

Окрім цього, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача» стаття 261 ЦК України була доповнена частиною восьмою: «Перебіг позовної давності за вимогами щодо витребування чи визнання права щодо нерухомого майна, переданого з державної або комунальної власності у приватну власність, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, починається від дня державної реєстрації права власності першого набувача або дати передачі першому набувачеві нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності.»

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що граничний термін, передбачений частиною 2 статті 388 ЦПК України, що дозволяє витребувати спірне майно з добросовісного володіння, закінчився ще 25 грудня 2017 року, а спірні земельні ділянки, починаючи з 26 грудня 2017 року, не можуть бути витребувані за позовом держави, у тому числі, Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації.

З огляду на викладене, позовні вимоги керівника Луцької окружної прокуратури Кузьміча Руслана Володимировича в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації про витребування земельних ділянок не підлягають до задоволення.

Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. ст. 81, 116, 118, 128, 153 ЗК України, ст. ст. 11, 321, 328, 387, 388 ЦК України, ст. ст. 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов заступника керівника Луцької окружної прокуратури Кузьміча Руслана Володимировича в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «ЛІСИ УКРАЇНИ» про витребування земельних ділянок- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 20 лютого 2026 року.

Суддя: Т.А. Антіпова