ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Кривий Ріг

справа № 214/12250/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2025 року, яка постановлена суддею Євтушенко О.І. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 грудня 2025 року

УСТАНОВИВ:

В грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики (розписками).

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій остання просила забезпечити майбутній позов шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме, на: квартиру АДРЕСА_1 ; будинок АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; квартиру АДРЕСА_6 ; будинок АДРЕСА_7 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що на переконання позивачки, враховуючи істотну суму позову, яка складає 4 754 797 грн 33 коп, існує ймовірність відчуження майна відповідачем, що унеможливить виконання судового рішення в подальшому, у зв`язку з чим застосування заявлених нею заходів забезпечення позову є доцільним, співмірним та оправданим. Також позивач зазначила, що відповідач, на її переконання, вже почав відчужувати належне йому майно шляхом передачі належних йому об`єктів нерухомості в іпотеку третім особам, що слідує із долучених витягів із Державного реєстру речових прав. Крім того, вона вважає, що сукупна вартість нерухомого майна відповідача, на яке вона просить накласти арешт, значно менша ніж заборгованість, враховуючи орієнтовну вартість двох квартир в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яка становить приблизно 650 000 грн, вартість нежитлового приміщення у с. Чорний Острів, Стрийського району Львівської області, яка становить 300 000 грн, вартість нежитлового приміщення у місті Маріуполі Донецької області, яку важко визначити, враховуючи проведення активних бойових дій та окупації цієї території військами рф, орієнтовану вартість квартири в м. Одеса Одеської області, яка складає 1 500 000 грн. В свою чергу, що стосується квартири в м. Київ та м. Дніпрі, на які накладені іпотечні обмеження з метою забезпечення боргових зобов`язань відповідача, визначити їх вартість складно. Також, позивач просила врахувати, що зареєстроване місце проживання відповідача не входить до переліку, на яке вона просить накласти арешт, а всі можливі спроби досудового врегулювання спору не дали позитивного результат.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики (розписками) про забезпечення позову повернута заявнику ОСОБА_1 .

У поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивачем в заяві про забезпечення позову було зазначено конкретне нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності та адресу його знаходження. Також в заяві про забезпечення позову були зазначені всі інші вимоги, передбачені ст. 151 ЦПК України, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, ціну позову, пропозиції, щодо зустрічного зобов`язання, тощо. Тобто виконано всі вимоги закону, щодо форми і змісту заяви про забезпечення позову. Також до заяви про забезпечення позову було долучено відомості отримані через платний веб-сайт Scande.io, в яких зазначено, що майно, на яке позивач просила накласти арешт дійсно належить відповідачу. У долучених до заяви про забезпечення позову відомостях малися всі данні, щодо реєстрації права власності за відповідачем на вказане нерухоме майно, із зазначенням підстав і дат виникнення такого права власності, а також щодо обтяжень на вказане майно. Зазначені відомості були отримані при підготовки позовної заяви 25 жовтня 2025 року.

Зазначає, що суд безпідставно послався на неналежність відомостей, які отримані через веб-сайт Scande.io, оскільки у змісті ст. 151 ЦПК України взагалі відсутні будь-які вказівки на необхідність отримання інформації щодо майна на яке ставиться питання про накладення арешту у офіційного надавача інформації з Державного реєстру прав і це не ґрунтується на вимогах закону.

Вважає, що зазначена вказівка суду, щодо неактуальності наданих нею відомостей долучених до заяви про забезпечення позову, є надуманою та такою що повністю не відповідає вимогам закону.

Також зазначає, що якщо у суду були сумніви, щодо актуальності даних, наданих позивачем, суд, відповідно до вимог закону, мав можливість безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та мав безспосередньо можливість перевірити чи відповідають надані мною відомості, щодо майна на яке ставиться питання про накладення арешту дійсності та їх актуальний стан.

Вважає, що суд, постановивши оскаржувану ухвалу повернув їй подану заяву про забезпечення позову не на передбачених законом підставах, а за надуманими підставами, грубо порушуючи вимоги закону та створюючи позивачу додаткові, не передбачені законом підстави у доступі до правосуддя.

Враховуючи тривалість розгляду вказаного питання та ризик того, що під час вирішення поданої заяви про забезпечення позову відповідач зможе провести відчуження вказаного майна, що ускладнить виконання можливого рішення суду, апелянт просить безпосередньо суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги вирішити питання про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову заявник обґрунтував її тим, що враховуючи істотну суму позову, яка складає 4 754 797 грн 33 коп, існує ймовірність відчуження майна відповідачем, що унеможливить виконання судового рішення в подальшому, у зв`язку з чим застосування заявлених нею заходів забезпечення позову є доцільним, співмірним та оправданим.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 151 ЦПК України встановлено зміст та форму заяви про забезпечення позову.

Так, ч. 1ст.151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмові формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За змістом норм ч.ч. 3, 4 ст.153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно із ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивачка просила забезпечити майбутній позов шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме, на: квартиру АДРЕСА_1 ; будинок АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; квартиру АДРЕСА_6 ; будинок АДРЕСА_7 .

Із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що в ній міститься достатньо інформації щодо предмета забезпечення, як того вимагає стаття 151 ЦПК України.

Колегія суддів зауважує, що учасники судового процесу на власний розсуд обирають як саме їм обґрунтовувати свою правову позицію при подачі до суду тої чи іншої заяви, але знову ж таки це має вирішуватися під час розгляду заяви по суті, а не на стадії вирішення питання про прийняття чи не прийняття такої.

Заявником обґрунтовано необхідність заходів забезпечення позову, наведено мотиви та підстави забезпечення позову у такий спосіб, який вона вважала необхідним.

Висновки суду про те, що заявником не дотримано вимог ст.151 ЦПК України, щодо відомостей, необхідних для забезпечення позову стосуються розгляду заяви про забезпечення позову по суті, а не при вирішенні питання щодо повернення заяви про забезпечення позову заявнику з підстав невідповідності змісту і форми заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК України.

Крім того апелянтом в апеляційній скарзі вірно зазначено, що суд безпідставно послався на неналежність відомостей, які отримані через веб-сайт Scande.io, оскільки вимогами ст. 151 ЦПК України не передбачено необхідність отримання інформації щодо майна, на яке ставиться питання про накладення арешту, у офіційного надавача інформації з Державного реєстру прав і це не ґрунтується на вимогах закону.

При цьому, якщо в суду були сумніви, щодо актуальності даних, наданих позивачем, суд, відповідно до вимог закону, мав можливість безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та мав можливість перевірити чи відповідають дійсності надані відомості щодо майна, на яке позивач просить накласти арешт.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зістаттею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до перевірки відповідності зазначеної заяви вимогам ч. 1ст. 151 ЦПК України, що не відповідає визначеній у ст.2 ЦПК України меті цивільного судочинства та принципам верховенства права та пропорційності, ст.ст.10,11 цього ж Кодексу.

За таких обставин вказана заява про забезпечення позову підлягала вирішенню по суті без застосування наслідків, передбачених ч. 10 ст. 153 ЦПК України, оскільки заява не містить недоліків, при яких суд повинен її повернути заявнику.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є обґрунтованими.

Разом з тим, вимога апеляційної скарги, щодо розгляду заяви про забезпечення позову по суті задоволенню не підлягає, оскільки дана заява підлягає вирішенню в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. п. 3. 4. ч. 1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2025 року не відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 379, 382-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2025 рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 березня 2026 року.

Головуючий

Судді