ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/411/26Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/927/25 Категорія: 304090000 Биченко І.Я.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
судді секретар Василенко Л. І., Карпенко О. В. Івануса А. Д.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Москвічова А. С. на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.10.2025 (повний текст складено 27.10.2025, суддя в суді першої інстанції Биченко І. Я.) у цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у березні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №3161788 від 16.09.2022 у сумі 109266 грн, мотивуючи про те, що позивач у справі набув права вимоги до позичальника за укладеними з первісними кредиторами договорами факторингу на суму, заявлену до стягнення у даній справі.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.10.2025 позов у справі задоволено з посиланням на те, що позичальник не виконав свої договірні зобов`язання щодо повернення кредитору отриманих у кредит коштів та сплати погоджених у договорі відсотків, що свідчить про необхідність стягнення відповідної суми заборгованості.

Представник відповідача адвокат Москвічова А. С. подав на вказане рішення суду 24.12.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відхилити позовні вимоги у справі.

В обґрунтування вказано на те, що в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що позичальнику була надана уся інформація відповідно до ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Позивач не довів ідентифікації позичальника при укладенні договору.

Відсутня також інформація про механізми підтвердження наміру клієнта діяти від свого імені, у власних інтересах, а не на користь третьої особи, що може спричинити неправомірне оформлення кредиту.

Відповідач не визнає дійсність Кредитного договору, оскільки порядок і умови використання електронного підпису не відповідають вимогам ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», так як надіслання SMS із кодом не забезпечує належної ідентифікації, оскільки не підтверджує, що саме Позичальник, а не третя особа, використав цей код, натиснув кнопку «ТАК» і, таким чином, уклав договір.

У справі відсутні первинні бухгалтерські документи щодо перерахунку позичальнику коштів кредиту, а наданий Позивачем розрахунок не є зведеними документами, не погоджена з відповідачем та не підтверджена первинними обліковими бухгалтерськими документами.

Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитними договорами, складений представником позивача, є безпідставним, оскільки є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Позивач-фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та норм законодавства, спонукав позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Суд не врахував обмеження по розміру відсотків по кредиту за приписами частини 5 статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування».

У матеріалах справи наявний лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 з 13.05.2025 призваний до лав Збройних сил України.

Відтак відсотки по кредиту нараховано протиправно.

У даній категорії справ вже сформувалася стала судова практика, що не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі, а також при судовому розгляді не проводилися судові засідання , отже витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн є завищеними.

Відзиву на дану апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 16.09.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3161788 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 15000 грн, строком на 360 днів.

Відповідно до п. 1.4.1 Договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту.

Згідно з п. 1.4.2 Договору знижена процентна ставка становить 1,49% в день та застосовується якщо клієнт до 16.10.2022 (включно) або протягом трьох календарних днів , що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі , не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

Відповідно до п. 1.5 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 19652,26% річних (п. 1.5.1 Договору); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 19652,26% річних (п.1.5.2 Договору).

Згідно п. 1.6 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 122460 грн (п.1.6.1 Договору); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 120221 грн 25 коп.

Відповідно до п.2.1 Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Пунктом 6.4 Договору встановлено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом товариство має право нарахувати , а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити штраф у розмірі 15,00% від суми кредиту, що становить 2250 грн, на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 1,10% від суми кредиту, що становить 165 грн, починаючи з 5 дня за кожен факт такого порушення, тобто за кожен день невиконання та/або неналежного виконання.

Додатком №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3161788 від 16.09.2022 є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Факт перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджується довідкою ТОВ «УПР» від 04.03.2024 №4451-0403.

Зі змісту кредитного договору від 16.09.2022 вбачається, що при його укладенні позичальником було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податку, адреса реєстрації та місця фактичного проживання, номер мобільного, та електронна адреса.

Кредитний договір та Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3161788 від 16.09.2022 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Також відповідачем електронним підписом підписано паспорт споживчого кредиту в якому зазначено, крім іншого, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та порядок повернення кредиту.

У подальшому між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено додаткові договори про прощення (анулювання) боргу до договору №3161788 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.06.2023, 04.07.2023, 10.07.2023, 18.07.2023 та 26.07.2023.

Відповідно до п.2 додаткового договору від 28.06.2023 клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 7500 грн у термін до 01.07.2023.

Згідно п.3 додаткового договору товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 7500 грн.

Усі зобов`язання клієнта за договором припиняються з моменту виконання клієнтом умов, зазначених у п.2 додаткового договору (п.4 додаткового договору).

Відповідно до п.2 додаткового договору від 04.07.2023 клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 7500 грн у термін до 07.07.2023.

Згідно п.3 додаткового договору товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 7500 грн.

Усі зобов`язання клієнта за договором припиняються з моменту виконання клієнтом умов, зазначених у п.2 додаткового договору (п.4 додаткового договору).

Відповідно до п.2 додаткового договору від 10.07.2023 клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 7500 грн у термін до 16.07.2023.

Згідно п.3 додаткового договору товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 7500 грн.

Усі зобов`язання клієнта за договором припиняються з моменту виконання клієнтом умов, зазначених у п.2 додаткового договору (п.4 додаткового договору).

Відповідно до п.2 додаткового договору від 18.07.2023 клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 4500 грн у термін до 24.07.2023.

Згідно п.3 додаткового договору товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 10500 грн.

Усі зобов`язання клієнта за договором припиняються з моменту виконання клієнтом умов, зазначених у п.2 додаткового договору (п.4 додаткового договору).

Відповідно до п.2 додаткового договору від 26.07.2023 клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 7500 грн. у термін до 01.08.2023.

Згідно п.3 додаткового договору товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 7500 грн.

Усі зобов`язання клієнта за договором припиняються з моменту виконання клієнтом умов, зазначених у п.2 додаткового договору (п.4 додаткового договору).

Однак відповідач умов додаткових договорів не виконав та заборгованість не погасив.

Як вбачається з розрахунку, заборгованість відповідача за договором №3161788 від 16.09.2022 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 13.09.2023 становить 109266 грн, з яких: 15000 грн за тілом кредиту, 94266 грн за відсотками.

Як вбачається з довідки про ідентифікацію, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , з яким укладено договір №3161788 від 16.09.2022, ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор К199; дата та час відправки ідентифікатора позичальнику: 16.09.2022 о 13:16; номер телефону, на який було направлено ідентифікатор +92.

Кредитний договір та Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3161788 від 16.09.2022 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором К199.

Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Лінеура Україна» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого відповідачу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника.

Далі, 13.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», було укладено Договір факторингу №ККЛУ-13092023.

Також 13.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №ККЛУ-13092023 від 13.09.2023.

Згідно наявного у справі витягу з реєстру боржників до договору факторингу факторингу №ККЛУ-13092023 від 13.09.2023 за ОСОБА_1 рахувалась заборгованість за кредитним договором у розмірі 109266 грн, з яких по тілу кредиту 15000 грн, за відсотками 94266 грн.

20.02.2025 ТОВ «ФК «Кредит Капітал» направлено відповідачу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги №ККЛУ-13092023 від 13.09.2023, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит- Капітал», яким право вимоги за кредитним договором №3161788 від 06.12.2022 відступлене ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал».

Також відповідачу направлено повідомлення вимога про необхідність сплати боргу в розмірі 109266 грн.

Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів за кредитним договором не виконав у зв`язку з чим позивач, як новий кредитор, звернувся до суду з позовом у цій справі про стягнення боргу, що складається з тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, погодженої договором.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кошти за кредитним договором та не повернув їх у визначені строки, сплативши погоджені сторонами відсотки по кредиту, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу.

Таким чином відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення.

При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі ні перед попередніми кредиторами відповідачем суду не надано. Також скаржником обґрунтованість нарахування заборгованості як по тілу кредиту (позики) так і по відсоткам у аспекті правильності математичних розрахунків та підстав їх проведення під сумнів не ставиться.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так апеляційний суд не погоджується з аргументами скаржника про те, що відповідач не підписував відповідний кредитний договір, з урахуванням такого.

У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.ч.7, 12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор для підписання електронним цифровим підписом вищевказаного кредитного договору з додатками, що підтверджується переліком унікальних комбінацій символів, самостійно введених позичальником при укладенні договору, що відображені в полях договорів після персональних даних позичальника, які він самостійно повідомив кредитору при оформленні договірних правовідносин.

Крім того у судовому порядку зазначений кредитний договір недійсним не визнавався, а відтак є чинними.

Таким чином, сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов, уклали його у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір є таким, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі (ч.12 ст.11 вказаного Закону).

Доказів наявності звернень до правоохоронних органів з приводу несанкціонованого використання персональних даних відповідача для отримання від його імені коштів кредиту скаржником суду не надано.

Крім того, електронний цифровий підпис було використано не лише для підписання кредитного договору, а й додатків до нього, зокрема паспорту споживчого кредиту, а також ряд додаткових договорів до первісного кредитного договору, що свідчить про свідому та цілеспрямовану діяльність позичальника, спрямовану на оформлення кредитних правовідносин.

Посилання скаржника на те, щоу матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що позичальнику була надана уся інформація відповідно до ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», апеляційний суд відхиляє, оскільки у п.9.9 (а.с.58) кредитного договору від 16.09.2022 вказано про повне надання таких відомостей, що окремо засвідчує позичальник.

Слід відхилити посилання скаржника на те, що позивач не довів ідентифікації позичальника при укладенні договору та не надав інформації про механізми підтвердження наміру клієнта діяти від свого імені, у власних інтересах, а не на користь третьої особи, що може спричинити неправомірне оформлення кредиту, адже відповідна ідентифікація при оформлення кредиту мала місце у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», що скаржником не спростовано, здійснювалася систематично, а не одноразово, та стосувалася, зокрема, волевиявлення позичальника щодо укладення додаткових договорів про прощення (анулювання) боргу до кредитного договору зі спрямуванням на відстрочення погашення наявної заборгованості.

Тобто при взаємодії з кредитором у спірних правовідносинах позичальник визнавав їх наявність та підстави виникнення, що свідчить про безпідставність аргументів скаржника про протилежні обставини.

Крім того, як зазначалося вище, жодних звернень ні до правоохоронних органів, ні до кредитора з приводу неправомірного оформлення кредиту від імені відповідача не надходило за весь строк існування правовідносин за кредитним договором від 16.09.2022.

Відтак аргументи скаржника про те, що відповідач не визнає дійсність Кредитного договору, так як порядок і умови використання електронного підпису не відповідають вимогам ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», а SMS із кодом не забезпечує належної ідентифікації, є неспроможними.

Апеляційний суд відхиляє також посилання скаржника і на те, що у справі відсутні первинні бухгалтерські документи щодо перерахунку позичальнику коштів кредиту, а наданий Позивачем розрахунок є необґрунтованим, адже на а.с.90 наявний лист-підтвердження від 04.03.2024 про перерахунок у день укладення кредитного договору на картковий рахунок, вказаний позичальником у договорі, погодженої суми кредиту 15 000 грн на виконання умов кредитного договору №3161788 від 16.09.2022.

Крім того, нарахування боргу, виконані позивачем, відповідають умовам кредитування та по суті скаржником не заперечуються та не спростовуються своїм контррозрахунком.

Слід відхилити посилання скаржника на те, що фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та норм законодавства, спонукала позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно, адже волевиявлення позичальника було вільним при укладенні договору, що презюмується приписами ст. ст. 6, 627 ЦК України та сторонами не заперечується та не спростовується.

Крім того позичальник самостійно визначив можливість укладення кредитного договору у аспекті його фінансових можливостей щодо виконання взятих на себе зобов`язань по сплаті кредитних коштів у погоджені строки.

Не можна погодитися з посиланнями скаржника і на те, що місцевий суд не врахував обмеження по розміру відсотків по кредиту, встановлені ч.5 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», з урахуванням таких міркувань.

Кредитний договір укладався відповідачем 16.09.2022 зі строком кредитування на 360 днів, тобто по вересень 2023 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (з визначенням розтермінування величини ставки протягом перехідного періоду після набрання законної сили цими положеннями).

Так максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: -протягом перших 120 днів - 2,5 %; (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно) - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) - з 21.08.2024 включно та надалі 1%.

Водночас за обставин даної справи відсоткова ставка по кредиту у зниженому та стандартному розмірах відповідних обмежень не перевищує, враховуючи, що денна процентна ставка визначається за формулою, встановленою ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», де: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t * 100%, де ДПС денна процентна ставка; ЗВСК загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК загальний розмір кредиту; t строк кредитування у днях.

У даному випадку апеляційний суд звертає увагу скаржники на те, що відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за кредитом (які згідно ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» при розрахунку денної процентної ставки складають значення показника формули ЗВСК) включаються:

- проценти по кредиту;

- комісії;

- інші витрати споживача.

Відтак, враховуючи встановлення в цій справі необхідності сплати позичальником відсотків по кредиту, які включаються до складу загальних витрат по кредиту, що мають визначальну вагу при обчисленні денної процентної ставки за формулою згідно ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», у даному випадку денна процентна ставка не перевищує визначені законодавством обмеження, оскільки при її нарахування використовується не тільки розмір отриманих у кредит коштів, а й заплановані платежі по відсоткам за користування кредитом.

Не можна погодитися з аргументами скаржника і про те, що у матеріалах справи наявний лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 з 13.05.2025 призваний до лав Збройних сил України, що унеможливлює нарахування відсотків по кредиту, з огляду на таке.

Частиною 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

З аналізу вказаної норми права вбачається, що пільги щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій за договорами кредиту мають такі категорії військовослужбовців:

- які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову;

- інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції або у відсічі збройної агресії рф проти України.

За обставин цієї справи відповідач розпочав військову службу з 13.05.2025, коли розпочалися і законодавчо обумовлені обмеження по нарахуванню відсотків по кредиту, однак позивач нарахував заборгованість по кредиту станом на вересень 2023 року, тобто до початку проходженні позичальником військової служби.

Апеляційний суд оцінює критично аргументи скаржника про те, що витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн є завищеними, враховуючи складність справи, оскільки ціна позову у справі складає 109 266 грн, тобто не є незначною, надані адвокатом позивача послуги належним чином підтверджені та їх вартість не є неспівмірною із характером та обсягом наданих у справі послуг, зокрема, щодо підготовки позовної заяви та збору доказів у обґрунтування заявлених вимог.

Інші апеляційні доводи представника відповідача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.10.2025 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника відповідача без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.10.2025 у даній цивільній справі залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи відповідачу не відшкодовувати.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 04.02.2026.

Суддя-доповідач

Судді