Справа № 305/609/26
Провадження по справі 2-з/305/8/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Тафійчук М.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Державної служби геології та надр України про захист права власності на земельні ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

27.02.2026, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , звернулися в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Державної служби геології та надр України про захист права власності на земельні ділянки.

Одночасно, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи по забезпечення позову, шляхом: заборони Фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 або іншим особам за його дорученням вчиняти дії щодо геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ) мармуру Полонинської-1 ділянки, що знаходиться в межах земельної ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер :01:003:0019 та земельної ділянки площею 0,66 га, кадастровий номер :01:003:0021, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с. Ділове, урочище Будогливи, Рахівського району, Закарпатської області, які на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 мешканцю АДРЕСА_2 .

В обґрунтування необхідності застосування таких заходів забезпечення позову посилається на те, що його інтереси, як позивачки, вже порушені фактом надання Державною службою геології та надр України, Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 спеціального дозволу на користування надрами №5804 від 12 травня 2025 року, з метою геологічного вивчення, у тому числі, дослідно-промислової розробки родовища, затвердження записів ДЗК України за промисловими категоріями, з подальшим видобуванням мармуру (промисловою розробкою родовища) Полонинської-1 ділянки, в межах якої розташовані, в тому числі, земельні ділянки 0,09 га з кадастровим номером :01:003:0019 та земельні ділянки площею 0,66 га, кадастровий номер :01:003:0021, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які на праві приватної власності належить йому, ОСОБА_1 . Стверджує, що в разі вчинення ФОП ОСОБА_3 , дій щодо геологічного вивчення, у тому числі, дослідно-промислову розробку корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовищ) мармуру Полонинської-1 ділянки, унеможливить користування ним, як законним власником земельними ділянками з кадастровими номерами :01:003:0019 та :01:003:0021, у відповідності до їх цільового призначення - ведення особистого селянського господарства. У зв`язку з наведеним, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, тому наявні підстави для забезпечення позову.

В порядку ч.1 ст.153 ЦПК України, сторони у судове засідання не викликалися.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Дослідивши подану заяву та наявні матеріали справи, суд, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1, ч.8 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися.

Статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено види забезпечення позову, якими є 1) накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1) накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) заборона вчиняти певні дії; 3) встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупинення митного оформлення товарів чи предметів; 9) арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Під час оцінки такої співмірності необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд неодноразово висловлювався на користь того, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При цьому заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Зазначення в заяві про потенційну можливість утруднення чи неможливість виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що у разі вчинення ФОП ОСОБА_3 дій щодо геологічно вивчення, у тому числі, дослідно-промислову розробку корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовищ) мармуру Полонинської-1 ділянки, це унеможливить користування ним, як законним власником земельними ділянками з кадастровими номерами :01:003:0019 та :01:003:0021, у відповідності до їх цільового призначення -ведення особистого селянського господарства. Фактом надання Державною службою геології та надр України, Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 спеціального дозволу на користування надрами №5804 від 12 травня 2025 року, з метою геологічного вивчення, у тому числі, дослідно-промислової розробки родовища, затвердження записів ДЗК України за промисловими категоріями, з подальшим видобуванням мармуру (промисловою розробкою родовища) Полонинської-1 ділянки, в межах якої розташовані, в тому числі, земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:003:0019, площею 0,66 га та :01:003:0019, площею 0,09 га, які на праві приватної власності належить йому ОСОБА_1 , вже порушуються його інтереси, як законного власника земельних ділянок. У зв`язку з цим виникла необхідність у забезпеченні позову до вирішення спору по суті.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства належить справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову мають відповідати майновим наслідкам для відповідача.

Поряд з цим, суд приймає до уваги, що стала судова практика Верховного Суду передбачає саме обов`язок заявника довести обґрунтованість заяви про забезпечення позову, а не перекладати тягар доказування на боржника. Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 N914/1570/20, в постановах Верховного Суду від 05.04.2023 № 915/577/22, від 13.02.2023 N 922/1737/22.

Таким чином, саме лише припущення позивача щодо можливого утруднення виконання майбутнього рішення суду не є достатньою підставою для вжиття відповідних заходів (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову"), адже на ряду із вжиттям заходів забезпечення позову має бути доведено існування правових підстав для їх застосування - обґрунтованої ймовірності виникнення негативних наслідків в результаті незастосування судом забезпечувальних заходів.

Судом встановлено, що Державна служба геології та надр України, надала Фізичній особі підприємцю, ОСОБА_3 , Спеціальний дозвіл на користування надрами №5804 від 12 травня 2025 року, з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовища, затвердження записів ДЗК України за промисловими категоріями, з подальшим видобуванням мармуру (промисловою розробкою родовища) Полонинської-1 ділянки на підставі протоколу аукціону від 01.04.2025 №SUE001-UA-870 та договору купівлі-продажу від 09.04.2025 за №4/4-25.

Таким чином, заборона вчиняти дії, передбачені цим дозволом, є втручанням у дозвільну систему та порушенням прав суб`єкта господарювання, які ще не визнані недійсними у встановленому законом порядку.

Розглядаючи заявлену вимогу, суд вважає, що заборона ФОП діяти на ділянці (що має спецдозвіл на надра) фактично зупинить законну діяльність або заблокує виконання правомірних рішень держави. Забезпечення позову не повинно вирішувати спір по суті чи паралізувати правомірну господарську діяльність на підставі дозвільних документів. Шкода, яка може бути завдана ФОП внаслідок зупинки робіт, є значно більшою, ніж гіпотетична шкода власнику землі, яку можна компенсувати у грошовій формі.

Пунктом 4 ст.3 ЦК України свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, є засадою цивільного судочинства. Тому втручання державних органів у господарську діяльність підприємств не допускається.

Отримання дозволу на підставі офіційної відповіді державного органу виключає «очевидну незаконність». Питання про те, чому дані кадастру не збігаються з фактичним станом власності це предмет розгляду справи по суті, а не підстава для термінової заборони ФОП ОСОБА_3 або іншим особам за його дорученням вчинення дій щодо геологічного вивчення, у тому числі, дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ) мармуру Полонинської-1 ділянки.

Сама по собі сільськогосподарська цінність ділянок не є підставою для зупинки видобутку, якщо процедура оформлення права користування надрами була дотримана. Використання ділянки для надрокористування передбачає подальшу рекультивацію.

При вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує те, що заборона будь-яким підприємствам, установам та організаціям, фізичним особам, а також будь-яким третім особам вживати будь-які дії, спрямовані на встановлення заборони дій до прийняття рішення по справі є втручанням у їхню господарську діяльність.

Крім того суд зазначає, що у разі понесення збитків тією чи іншою стороною господарської діяльності на вказаній земельній ділянці, може бути підставою для звернення до суду із заявою про відшкодування понесених збитків тим чи іншим суб`єктом господарювання.

Посилання позивача на те, що не забезпечення позову у даній справі може істотно ускладнити поновлення порушених (оспорюваних) прав та інтересів за захистом яких він звернувся до суду без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Суд також враховує, що Спеціальний дозвіл лише надає право на користування надрами, але не підтверджує фактичне ведення робіт (геологічного вивчення чи видобутку) на конкретній ділянці в даний момент.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що в матеріалах заяви відсутні будь-які належні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, при цьому позивачем не доведено того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в цій справі в разі задоволення позову, суд дійшов висновку про те, що у забезпеченні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149-153, 260, 353-354 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Державної служби геології та надр України про захист права власності на земельні ділянки - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Головуюча: М.О. Марусяк