Справа № 346/4725/25
Провадження № 2/346/359/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Урбанович І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-

ВСТАНОВИВ:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.08.2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем укладено договір позики №3000696, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і надісланий на номер його мобільного телефону, відповідно до якого товариство надає позичальнику у власність грошові кошти (позику) в сумі 9 700 грн., а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики, з умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою», які є невід`ємною частиною договору. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору.

29.12.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29/12-2021, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором позики №3000696. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за вказаним договором позики, що укладений між ТОВ «Маніфою» та відповідачем. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 15.09.2025 року утворилася заборгованість у розмірі 34 032,42 грн., яка складається з: 9 700 грн. - заборгованості за кредитом; 24 332,42 грн. - за відсотками на дату відступлення права вимоги. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати, які складаються із 2 422,40 грн. сплаченого судового збору та 13 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві ОСОБА_2 вказала про розгляд справи у відсутності представника, не заперечує щодо заочного розгляду справи, 06.12.2026 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у відсутності представника ( а.с. 1-12, 171-172 ).

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме за заерєстрвоаним його місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності та не подав відзив на позов.

Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 21.08.2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем укладено договір позики №3000696, підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до пунктів 2.1, 2.3.3, 2.3.4, 2.6 якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику) в сумі 9 700 грн. на погоджений умовами договору строк - до 12.09.2021 року ( 22 дні ), шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору ( а.с. 50-57 ).

Пунктами 2.3, 2.3.1 - 2.3.3 договору позики встановлені параметри позики: тип позики: короткострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики: 9 700 грн.

Відповідно до п. 2.4, 2.4.1-2.4.4, 2.5 проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до додатку №1 до договору позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,09450% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою. Розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1,01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою.

Відповідно до п. 3.1.1, 3.1.3, 3.2.1, 3.4 договору проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно. У період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п. 2.4.4. Проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором у розмірі, визначеному п. 2.5 договору, за кожен день прострочення Повернення позики та сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником до закінчення строку позики шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця.

Згідно п. 3.10. договору позики, керуючись ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право нараховувати проценти відповідно до умов цього договору до дня повернення позики.

Відповідно до п. 8.1 договору усі електронні документи, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, мають таку ж юридичну сил, як і власноруч підписані документи в паперовій формі та погоджують права і обов`язки для сторін.

Пунктами 8.3, 8.3.3, 8.3.5, 8.3.6 договору позики визначено, що підписанням вказаного договору відповідач підтверджує, що він в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про захист персональних даних»; вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «Маніфою», які є невід`ємною частиною договору та з умовами цього договору позики.

Договір позики підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором w10316 ( а.с. 57 ).

Додатком №1 до договору позики №3000696 від 21.08.2021 року (розрахунок за договором позики), ТОВ «Маніфою» та відповідач погодили графік платежів (нарахування процентів за користування позикою), їх кількість, розмір та періодичність, що підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, згідно з яким строк позики до 12.09.2021 року; сума позики 9 700 грн.; проценти за користування позикою 2 335,64 грн.; загальна вартість кредиту 12 035,64 грн., реальна річна процента ставка 3 485% ( а.с. 72-75 ).

Згідно з паспортом позики, підписаним відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором h76623, визначено умови надання коштів у позику з урахуванням побажань споживача (тип кредиту короткострокова позика, сума позики, строк позики 22 дні, 1,09450% - середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний; 1,99000% - середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, 1,99000% - базова процентна ставка за позикою, реальна річна процентна ставка: акційна 3 485%, базова 41 239%, загальні витрати за позикою 2 889,48грн., орієнтовна загальна вартість позики 14 889,48 грн.; порядок повернення позики (а.с. 93-95)).

Анкета клієнта - фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІТС), містить відомості щодо даних відповідача як клієнта, його особистої інформації, оцінки фінансового стану ( а.с. 91-92).

29.12.2021 року між ТОВ «Маніфою» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу №29/12-2021, відповідно до п. 2.1 якого клієнт зобов`язується відступити фактору право грошової вимоги у сумі 35 840 325,69 грн. а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором ( а.с. 32-39 ).

Відповідно до п. 3.2, 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 1 300 695,24 грн.

Копія платіжного доручення свідчить, що ТОВ «Вердикт Капітал» оплатило ТОВ «Маніфою» 1 300 695,24 грн. за відступлення прав вимоги за договором факторингу №29/12-2021 (а.с. 49).

Згідно з даними копії акту приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №29/12-2021 від 29.12.2021 року ТОВ «Маніфою» передало ТОВ «Вердикт Капітал», а останнє прийняло реєстр боржників, кількістю 3 640 ( а.с. 58).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №29/12-2021 від 29.12.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за договором № 3000696 на загальну суму заборгованості 28 448,13 грн., з яких: 9 700 грн. заборгованість за тілом кредиту; 13 898,13 грн. за процентами за користування позикою; 4 850 грн. за процентами на прострочену позику ( а.с. 60-64).

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» ( новий кредитор ) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до п. 2.1 якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором ( а.с. 106-116 ).

Згідно з п.7.1 зазначеного договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за договорами позики, новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 5 312 491,59 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» передало ТОВ «Коллект центр», а останнє прийняло реєстр боржників, кількістю 207 307, після чого до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей ( а.с. 26, 27 ).

04.02.2025 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено додаткову угоду №10 до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, згідно з якою сторони вирішили внести зміни до реєстру боржників, а саме викласти строки ( пункти ), зокрема №1949 в новій редакції, що наведена в додатку №3 до цієї додаткової угоди, а 28.02.2023 року підписали акт про зарахування зустрічних однорідних вимог ( а.с.12-25 ).

Згідно зі змінами в реєстрі боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Коллект центр» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за договором № 3000696 на загальну суму заборгованості 34 032,42 грн., з яких: 9 700 грн. заборгованість за тілом кредиту; 24 332,40 грн. за нарахованими процентами. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком, проведеним ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 29.12.2021 року по 10.01.2023 року (а.с. 28-31, 104).

Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача за договором позики №3000696 року станом на 20.08.2025 року визначена як 34 032,42 грн., з яких: 9 700 грн. заборгованість за тілом кредиту; 24 332,40 грн. - за відсотками ( а.с. 105 ).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), вбачається, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, між сторонами вказаного договору позики було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, які оформлені ними в електронній формі з використанням електронних підписів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ЦК України.

Отже, укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.

При цьому, судом, згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 1077, ч.1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оскільки судом встановлено, що відповідач уклав договір позики, та, взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, належним чином їх не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, право вимоги на які набув позивач за укладеним між ним та правонаступником кредитодавця відповідача договором відступлення прав вимоги, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 700 грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У розділі 1 договору позики зазначено, що строк позики - період, протягом якого позика передається у власність позичальнику, визначений договором. Початковий строк позики визначається п. 2.3.4 договору. Разом з тим, строк позики може бути продовжено шляхом укладення стронами відповідної додаткової угоди.

Як встановлено судом, строк позики за вказаним договором сторонами погоджено до 12.09.2021 року ( п. 2.3.4 договору ). Доказів пролонгації договору позики чи укладення додаткових угод щодо продовження строку дії кредитного договору матеріали справи не містять.

З розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» встановлено, що станом на 29.12.2021 року заборгованість відповідача за відсотками станом на дату відступлення права вимоги становила 18 748,13 грн.; ТОВ «Вердикт Капітал» нарахувало відсотки за користування кредитними коштами на загальну суму 5 584,29 грн. за період з 29.12.2021 року по 10.01.2023 року за межами строку кредитування ( а.с. 104 ).

Підтверджень про продовження (пролонгації) строку користування відповідачем кредитними коштами позивачем не надано. Натомість, договір позики містить чіткий строк користування кредитом, тобто з 21.08.2021 року по 12.09.2021 року, а згідно з розрахунком за договором позики № 3000696 від 21.08.2021 року та графіком нарахувань процентів за користування позикою в межах строку позики, визначеного договором ( а.с. 72-75 ), розмір процентів за користування кредитом становить 2 335,64 грн.

Оскільки, сторонами погоджено сплату відсотків в розмірі 2 335,64 грн., враховуючи суму кредиту у розмірі 9 700 грн., узгодженої процентної ставки у розмірі 1,09450%, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом в розмірі 2 335,64 грн. (9 700 грн. х 1, 09450% х 22 ).

У зв`язку з наведеним, слід позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 12 035,64 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 9 700 грн.; за відсотками 2 335,64 грн.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позов у розмірі 12 035,64 грн., що становить 35,36 % від заявлених вимог в розмірі 34 032,42 грн., то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 856,42 грн.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 000 грн., суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Як встановлено судом, 01.07.2024 року між ТОВ «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024, відповідно до умов якого адвокатське об`єднання, на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги, зокрема: надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу захисту інтересів, а також складання заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення ( а.с. 79-83).

Згідно з п. 4.1 вказаного договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору.

Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №133 від 01.08.2025 року та та витягу з акту № 13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 року, сторони погодили надання правових послуг у виді усної консультації з вивченням документів - 2 год., вартість 2 000 грн., ціна - 4 000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 год., вартість 3 000 грн., ціна 9 000 грн. ( а.с. 89, 90 ).

Разом з тим, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 13 000 грн. є завищеним, зважаючи на складність справи, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову. Крім того, вартість вказаних послуг є необґрунтованою, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та з конкретних обставин справи, пов`язаність витрат з розглядом справи. Оскільки вказаний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу є дещо завищеним, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат до 3 000 грн.

На підставі ст. ст. 207, 509, 512, 514, 525, 526, 530, 610, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1077-1078 ЦК України та, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" заборгованість за договором позики №3000696 від 21.08.2021 року в загальному розмірі 12 035 (дванадцять тисяч тридцять п`ять) гривень 64 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити в зв`язку з їхньою безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" 856 (вісімсот п`ятдесят шість) гривень 42 копійки сплаченого судового збору та 3 000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Найменування сторін:

Позивач: ТОВ "Коллект Центр", , юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 09 лютого 2026 року.

Суддя: Яремин М. П.