Провадження № 2/643/970/26
10.02.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Довготько Т.М.
за участю секретаря судового засідання Вишнякової Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ИН.КОЛ» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, -
Ухвалою суду від 15.08.2025 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позові. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Зазначила, що на день звільнення їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі. Крім того вказала, що зазвичай заробітна плата їй нараховувалась на банківську карту відкриту у ОТП Банк.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відзив на позов не подав.
Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі ст.280 ЦПК України.
Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 з 10.11.2020 працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ИН.КОЛ» на посаді начальника виробництва та була звільнена 19.12.2023 за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 11-12).
Згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальних відомостей зареєстрованої особи ОСОБА_1 ) форма ОК-5 від 12.05.225 за 2021 - 2022 звітний рік відповідачем нараховано ОСОБА_1 заробітну плату, з якої буде нараховано пенсію, у травні 2021 - 6040 грн, у червні 2021 6050 грн, у липні 2021 - 6 060 грн, у серпні 2021 - 6 070грн, у вересні 2021 - 6080 грн., у жовтні 2021 6090 грн, у листопаді 2021 6100 грн, у грудні 2021 6500грн, у січні 2022 6510 грн, у лютому 2022 6500грн. Та сплачені страхові внески за працівника ОСОБА_1 за період з травня 2021 року по лютий 2022 року.
Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).
У правовідносинах із роботодавцем працівник є менш захищеною і більш економічно слабкою стороною, тому поведінка власника або уповноваженого ним органу у таких правовідносинах повинна бути послідовною.
За змістом частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно з статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Отже, обов`язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2021 року у справі № 242/3051/18 (провадження № 61-1021св19), зазначено, що:
«системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин, з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав.
Таким чином, офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 відносно ОСОБА_1 підтверджують лише її страховий стаж та не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо розміру заборгованості по заробітній платі за період з травня 2021 року по лютий 2022 року.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 387/326/20 (провадження № 61-2166св21) зазначено, що: «у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором».
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).
Як зазначила у судовому засіданні позивач, заробітну плату вона отримувала на банківську картку ОТП Банк, однак позивачем не надано виписки з рахунку на підтвердження не отримання нею заробітної плати за період з травня 2021 року по лютий 2022 року.
Таким чином, твердження позивача про наявність заборгованості по заробітній платі за період з травня 2021 року по лютий 2022 року не підтверджено дослідженими в справі доказами.
Отже, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження наявність заборгованості ТОВ «ИН.КОЛ» по заробітній платі перед позивачем ОСОБА_1 за період з травня 2021 року по лютий 2022 року, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід відмовити.
Крім того, звертаючись до суду з позовом у серпні 2025 року позивач просила поновити строк звернення до суду.
Частину першу статті 233 КЗпП України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025.
Враховуючи те, що ст. 233 КЗпП України визнана не конституційною, суд доходить висновку про не порушення позивачем строку звернення до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ИН.КОЛ» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судовий збір у розмірі 1211,20грн. сплачений позивачем за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, слід віднести за рахунок позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ИН.КОЛ» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 11.02.2026.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя Т.М.Довготько