Справа № 645/1406/26
Провадження № 2-о/645/61/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

23 лютого 2026 року м. Харків

Суддя Немишлянського районного суду міста Харкова Шевченко Г.С., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківської області, Дворічанська селищна військова адміністрація Куп`янського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

До Немишлянського районного суду міста Харкова надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , в якій заявник просить суд: Встановити факт, що належний ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на праві особистої власності житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 17 грудня 1998 року, яке видане виконавчим комітетом Дворічанської селищної Ради народних депутатів, на підставі рішення виконавчого комітету Дворічанської селищної Ради народних депутатів № 267 від 21 жовтня 1998 року, у зв`язку із закінченням будівництва і введенням в експлуатацію нового житлового будинку, зареєстрований 17 грудня 1998 року Дворічанським малим державним підприємством технічної інвентаризації, про що зроблено запис у реєстраційній книзі № 8, під реєстровим № 1176.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені судом. При цьому, зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається із змісту заяви, заявник просить встановити факт реєстрації належного заявнику житлового будинку на праві власності.

За загальним правилом, юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 та від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

Отже, однією з підстав неможливості встановлення юридичного факту судом загальної юрисдикції є наявність позасудового порядку його встановлення, що може передбачати можливість отримання особою документа, який посвідчує (підтверджує) факт, що має юридичне значення, в інший (не судовий) спосіб.

До того ж суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, прослідковується (вбачається) спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту того, що належний на праві власності житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_1 метою звернення до суду визначила упорядкування документів про право власності згідно чинного законодавства з метою отримання в майбутньому компенсації за зруйноване житло.

Зазначивши, що в позасудовому порядку обставину належності ОСОБА_1 на праві власності нерухомого майна неможливо підтвердити з огляду на часткову деокупацію та активні бойові дії та території Дворічанської селищної громади, в межах якої розташований належний їй будинок, що виключає можливість отримання відомостей з місцевого бюро технічної інвентаризації.

Оцінюючи такі доводи заявника, суд нагадує, що питання підтвердження права власності на майно зазвичай вирішується в позасудовому порядку шляхом отримання відповідних правовстановлюючих документів. Такі документи до 01 січня 2013 року реєструвалися в книгах бюро технічної інвентаризації, а з 01 січня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі правовстановлюючого документа реєструється відповідне речове право (а не сам документ).

За змістом частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.

За змістом пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Згідно даних заяви, заявник звертався до Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про проведення реєстраційних дій (реєстрацію права власності на майно, яке виникло до 01 січня 2013 року).

Рішенням державного реєстратора № 777777021 від 13 березня 2025 року в проведенні реєстраційних дій відмовлено. Підставою для прийняття такого рішення стало те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до 01 січня 2013 року. Державним реєстратором зазначено, що ним був здійснений запит до БТІ, однак у встановлений 30-денний строк інформацію щодо зареєстрованих прав, необхідну для такої реєстрації, ним не отримано. Державним реєстратором отримано лист Дворічанської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області №845 від 17.08.2023, в якому зазначено, що приміщення, де розташовувалось комунальне підприємство, пошкоджене, архівні документи залишилися у приміщенні, підприємство не проводить діяльність, так як територія Дворічанської селищної громади деокупована частково, знаходиться в зоні активних бойових дій.

В силу приписів пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор не завжди звертається до органів технічної інвентаризації за інформацією, необхідною для проведення державної реєстрації, а лише в разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Інформацією, необхідною для проведення державної реєстрації права власності, яке виникло до 01 січня 2013 року, Закон визначає, зокрема, довідки та засвідчені в установленому законодавством порядку копії правовстановлюючих документів.

Тобто встановлені державним реєстратором недоліки пов`язані саме з наданим заявником пакетом документів, у зв`язку із чим виникла необхідність у виконанні запиту до Бюро технічної інвентаризації для перевірки відомостей. Такі недоліки можуть полягати у відсутності оригіналів документів чи штампів БТІ на таких документах тощо.

За своїм визначенням державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, зміст прийнятого державним реєстратором рішення дає підстави для висновку, що держава не визнає факт набуття ОСОБА_1 права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , як таке, що не підтверджується необхідними документами.

Випадки, коли право власності особи не визнається, регулюються статтею 392 ЦК України, якою передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Особа, яка є власником нерухомого майна, набутого раніше на законних підставах, проте таке право не визнається іншою особою (у тому числі, державою), має право на захист свого порушеного права в порядку позовного провадження на підставі статті 392 ЦК України.

Аналогічний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 10 лютого 2026 року у справі № 336/10861/25.

Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Враховуючи характер даних правовідносин, коло осіб, які беруть участь у справі та вимоги, що ставить заявник, суддя приходить до висновку, що відповідно до вимог ЦПК України дане питання має вирішуватись у порядку позовного провадження, у зв`язку з чим відмовляє у відкритті провадження, оскільки із викладених у заяві обставин та наданих матеріалів вбачається спір про право.

Керуючись ст. ст. 258-261, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті окремого провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківської області, Дворічанська селищна військова адміністрація Куп`янського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику, що відмова у відкритті провадження у справі не перешкоджає їй у зверненні до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 23.02.2026 р.

Суддя Г. С. Шевченко