ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. № 4-с/521/9/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Жулего М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», головний державний виконавець Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєва Людмила Вікторівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

встановив:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеною скаргою, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі-АТ«Укрсиббанк»), головний державний виконавець Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєва Л.В. (далі-головний державний виконавець Хаджибейського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса), в який просила суд визнати неправомірною бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо невжиття заходів про скасуванню арешту з всього її нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження, накладених постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 вересня 2011 року в рамках виконавчого провадження ВП №28430891, номер запису про обтяження №6388093, 11578352 та вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з її майна, накладених постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 вересня 2011 року в рамках виконавчого провадження ВП №28430891, номер запису про обтяження №6388093, 11578352.

В обґрунтування скарги зазначила, що 23 травня 2007 року між АКІБ у подальшомуПАТ«Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір на суму 30000,00 доларів США, що еквівалентно 151500,00 грн., на строк до 23 травня 2017 року з виплатою відсотків в розмірі 13,5 % річних.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 23 травня 2007 року, між ПАТ«Укрсиббанк» та нею,ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , були укладені договори поруки, згідно умов якого вони взяли на себе зобов`язання відповідати перед банком як солідарні боржники по зобов`язанням ОСОБА_2 за кредитним договором від 23 траврня 2007 року.

Крім того, в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 23 травня 2007року, між ПАТ«Укрсиббанк» таОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, за умовами якого останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 березня 2011 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ«Укрсиббанк» було стягнуто 241017,73 грн., що еквівалентно 30278,61 доларів США.

Зазначив, що на примусовому виконанні у Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №28430891 з примусового ви конання виконавчого листа №2-851/11 виданого Малиновським районним судом м. Одеси 25 червня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 2у42837,73 грн. на користь ПАТ«Укрсиббанк».

Вказувала, що 06 вересня 2011 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєвим О.Л. в рамках виконавчого провадження №28430891 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №28430891, номер запису про обтяження №6388093, 11578352.

26 вересня 2012 року на підставі п.5 с т. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на той час) виконавче провадження №28430891 було завершено та виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав від 16 листопада 2025 року відносно неї діять обмеження, а саме:

- постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер ВП №28430891, виданий: 06 вересня 2011, видавник Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєвим О.Л. Номер запису про обмеження: 6388093. Дата, час державної реєстрації: 06 вересня 2011 14:52:20, Обтяжувач: Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ;

- постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний но мер:11578352, Дані реєстратора: Державне підприємство « Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04053, м. Київ, вул. Артема,73; Заявник: Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, серія та номер документа: ВП №28430891, коли видани: 2011-09-06 Т00:00:00Z, Ким виданий: ОСОБА_5 відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Додаткові дані: ОСОБА_6 .

Вказані постанови винесені в межах ВП №28430891, провадження у якому завершено.

Вказувала, що 16 листопада 2025 року вона звернулась до Хаджибейського ВДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса) із заявою про надання інформації щодо можливості зняття обтяжень застосованих відносно неї у межах ВП №28430891, яке завершено і якщо такої можливості нема, то вказати причини відмови.

20 листопада 2025 року вона отримала лист в.о. начальника Хаджибейського ВДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса) про відмову у знятті арешту у зв`язку з тим, що виконавчі провадження були завершені та виконавчий документ повернуто стягувачу, а також у зв`язку з тим, що завершення виконавчого провадженняч по п.1 ст.50 Закону України « Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника.

Вважає, що в.о. начальника Хаджибейського ВДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса) її заява була розглянута у порушення вимог діючого законодавства та незаконно ухвалено рішення про відмову у знятті арешту з її майна, яке належить їй на праві власності.

Стверджувала, що бездіяльністю Хаджибейського ВДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса) порушуються її права, як власника майна, оскільки вона, як власник не може розпоряджатися своєю власністю.

Крім того, вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на її майно, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у її право на мирне володіння своїм майном.

Посилаючись на порушення своїх прав, ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірною бездіяльність Хаджибейського ВДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса) щодо невжиття заходів про скасуванню арешту з всього її нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження, накладених постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєвим О.Л. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження №28430891 та вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з її майна, накладених постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 вересня 2011 року в рамках виконавчого провадження ВП №28430891, номер запису про обтяження №6388093, 11578352.

Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року по справі було відкрите провадження та призначено судовий розгляд (а.с. 19).

Ухвалою суду від 26 січня 2026 року до участі у справі в якості заінтересованої особи-Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (а.с.73).

Скаржник та її представник, діючий за ордером від 27 листопада 2025 року в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду були повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надали заяву про підтримання вимог скарги та просили суд розглянути справу за їх відсутністю. Раніше надали відповідь на відзив(а.с.46-47).

Представник Хаджибейського ВДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса), діючий за довіреністю від 10 липня 2025 року в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надав заяву на скаргу, в який просив суд відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі (а.с.27,28,35-36).

Стягувачі в судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Хаджибейського ВДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса), суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення визначений розділом VІІ ЦПК України в редакції, чинній на день судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що 23 травня 2007 року між АКІБ у подальшомуПАТ«Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір на суму 30000,00 доларів США, що еквівалентно 151500,00 грн., на строк до 23 травня 2017 року з виплатою відсотків в розмірі 13,5 % річних.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за Кредитним договором від 23 травня 2007 року, між ПАТ«Укрсиббанк» та нею,ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , були укладені договори поруки, згідно умов якого вони взяли на себе зобов`язання відповідати перед банком як солідарні боржники по зобов`язанням ОСОБА_2 за Кредитним договором від 23 траврня 2007 року.

Крім того, в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за Кредитним договором від 23 травня 2007року, між ПАТ«Укрсиббанк» таОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, за умовами якого останній передав в іпотеку банку була квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 березня 2011 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ«Укрсиббанк» було стягнуто 241017,73 грн., що еквівалентно 30278,61 доларів США (а.с.75-77).

25 липня 2011 року Малиновським районним судом м. Одеси на виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 березня 2011 року було видано виконавчий лист №2-851/11 (а.с.24).

29 серпня 2011 року на підставі виконавчого листа №2-851/11, виданого 25 липня 2011 року Малиновським районним судом м. Одеси, Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП №28430891 (а.с.29-30).

06 вересня 2011 року постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєва О.Л. було накладено арешт на все нерухоме майно, та рухоме майно (транспортні засоби) ОСОБА_1 у межах суми звернення та оголошення заборони на його відчуження (а.с.13-15,31-32).

Встановлено, що 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСимбанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір Факторингу №2, за умовами якого відбулося відступлення прав вимоги, ТОВ «Кей-Колект» набуло с татусу нового кредитора та отримало право вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 березня 2013 року було змінено сторону виконавчих проваджень з приводу виконання виконавчих листів №2-851/11, виданих Малиновським районним судом м. Одеси від 29 березня 2011 року, 25 липня 2011 року та 01 листопада 2011 року на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 березня 2011 року (а.с.80-81).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» було відмовлено в задоволені заяви ТОВ «Кей-Колект» про заміну сторони у виконавчому провадженні (а.с.82-83).

Встановлено, що постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєвим О.Л. від 26 вересня 2012 року на підставі ч.6 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на тот час) виконавче провадження №28430891 було завершено та виконавчий документ було повернуто стягувачу (а.с.13-15,33-34).

З матеріалів справи вбачається, що в межах ВП №28430891 відносно ОСОБА_1 діять обмеження, а саме: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер ВП №28430891, виданий: 06 вересня 2011, видавник Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєвим О.Л. Номер запису про обмеження: 6388093. Дата, час державної реєстрації: 06 вересня 2011 14:52:20, Обтяжувач: Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний но мер:11578352, Дані реєстратора: Державне підприємство « Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04053, м. Київ, вул. Артема,73; Заявник: ОСОБА_5 відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, серія та номер документа: ВП №28430891, коли видани: 2011-09-06 Т00:00:00Z, Ким виданий: ОСОБА_5 відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Додаткові дані: ОСОБА_6 , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав від 16 листопада 2025 року (а.с.6-11).

Встановлено, що 29 травня 2025 року та 16 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Хаджибейського ВДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса) із заявами про скасування арештів нерухомого м айна та надання інформації щодо можливості зняття обтяжень застосованих відносно неї у межах ВП №28430891, яке завершено і якщо такої можливості немає, то вказати причини відмови (а.с.5,39,48).

Листами в.о. начальника Хаджибейського ВДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса) від 06 червня 2025 року та від 20 листопада 2025 року ОСОБА_1 було відмовлено у знятті арешту у зв`язку з тим, що виконавчі провадження були завершені та виконавчий документ повернуто стягувачу, а також у зв`язку з тим, що завершення виконавчого провадженняч по п.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника (а.с.12,41-42,49).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 частково погашала борг, що підтверджується квианціями (а.с.52,53,54,55,56,57,58,59,60,61,62,63).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 листопада 2025 року вбачається, що постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєвим О.Л. накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 та оголошена заборона на його відчуження серія та номер ВП №28430891 (а.с.6-11).

Зі змісту відповіді Хаджибейського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса) вбачається, що виконавче провадження ВП №28430891 в рамках якого було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 є завершеним та знищеним (а.с. 12).

Оскільки матеріали виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , знищені, то у суду не має можливості перевірити вищезазначену інформацію, а скаржниця не має можливості реалізувати свої права, як власника нерухомого майна.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 03 серпня 2010 року № 606-ХVІ (далі-Закон № 606-ХVІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічні положення містяться у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі-Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ч.1, п. 1 ч.2 ст.18 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виходячи зі змісту ст. 25 Закону № 606-ХVІ та абзацу третього ч.2 ст. 56 Закону № 1404-VIII за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Аналогічні положення містилися у п. 2 ч.1 ст. 47 Закону № 606-ХVІ.

Частиною другою ст. 50 Закону № 606-ХVІ передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.4 ст. 59 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10)отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц.

Відповідно до п. 1 ч.5 ст. 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 вказано, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Встановлено, що 26 червня 2012 року виконавче провадження ВП №28430891 в рамках якого було накладено арешт на майно ОСОБА_1 було завершено згідно п.5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на той час). Виконавчий документ повернуто стягувачу.

Відповідно до висновку Верховного Суду у справах № 569/17603/18, № 634/292/21, № 242/4601/20, № 686/6010/14 законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано.

Оскільки вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, а особа, яка вважає себе правонаступником стягувача та повідомлена про наявність виконавчого листа, щодо примусового виконання рішення та не ініціювала продовження виконавчих дій, то збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритого виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право боржника на мирне володіння майном.

За таких обставин, посилання в.о. начальника Хаджибейського ВДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса) у листах від 06 червня 2025 року та від 20 листопада 2025 року про відмову ОСОБА_1 у знятті арешту у зв`язку з тим, що виконавчі провадження були завершені та виконавчий документ повернуто стягувачу, а також у зв`язку з тим, що завершення виконавчого провадженняч по п.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника є протиправною бездіяльністю, у зв`язку з чим порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання виконавця зняти арешт з майна боржника.

Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому вказаним арештом порушуються права ОСОБА_1 , як власника належного їй майна на розпорядження цим майном.

Отже, внаслідок накладення арешту (заборони) на нерухоме майно скаржниця на сьогоднішній день позбавлена можливості реалізувати свої права власника.

Таким чином, наявність арешту, накладеного 06 вересня 2011 року постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєвим О.Л. на все нерухоме майно, та рухоме майно (транспортні засоби) боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження №28430891 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження порушує права скаржниці, як власника нерухомого майна.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги та її часткове задоволення.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Частинами 1, 2 ст. 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом з тим Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 18 роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», головний державний виконавець Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєва Людмила Вікторівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Зобов`язати Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з всього нерухомого майна, та рухомого майна (транспортні засоби), що належать боржнику ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП №28430891, виданої 06 вересня 2011 року Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, номер запису про обтяження №6388093, 11578352.

В інший частині вимог скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 23 лютого 2026 року.

Суддя: О.М. Сегеда