ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1711/26 Справа № 175/8993/25 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову, вжитих до пред`явлення позову, у складі судді Бойко О.М. у цивільній справі № 175/8993/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Енергоцентр Плюс до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИЛА:

10 липня 2025 року представник заявника ТОВ «Енергоцентр Плюс» звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій просив суд:

Заборонити відчуження нерухомого майна: об`єкту житлової нерухомості - садового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 181.6 кв.м (житловою площею 83.4 кв.м). Опис: садовий будинок літ. А-2 з нежитловою прибудовою літ. а-2. балконами, ганком, козирком; господарчий блок літ. Б-1 з прибудовою літ. 6-1, навісом літ. б11; №1 - ворота; №2 - хвіртка; №3 - огорожа; №4 - свердловина; №5 - зливна яма; І.II - тротуар, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл. Дніпровський р. сщ/рада. Ювілейна. «Меліоратор-2»;

- земельної ділянки, площею 0.0799 га (кадастровий номер: :01:103:0020), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки, площею 0.0798 га (кадастровий номер: :01:103:0021), яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл. Дніпровський р., сщ/рада. Ювілейна. «Меліоратор-2», садівниче товариство, земельна ділянка 43;

- земельної ділянки, площею 0.08 га (кадастровий номер: :01:103:0023), яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл. Дніпровський р. сщ/рада. Ювілейна. «Меліоратор-2», садівниче товариство, земельна ділянка 45;

- об`єкту нерухомості - комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 , до складу якого входять:

А-2 - будівля управління, загальною площею - 749.3 кв. м.; ганок;

Б-1 - контрольно-пропускний пункт, загальною площею - 61.5 кв.м.;

6-1 - навіс;

ганок;

В-1 - гаражі, загальною площею -610.7 кв. м.;

в-1 - навіс;

Д-1 - автопрофілакторій загальною площею - 1063.1 кв. м.;

Д'-2 - прибудова;

Ж-1 - гаражі, загальною площею - 216.0 кв. м.;

RRP-4HLI1 3SF1

З-1 - кузня, загальною площею - 71.4 кв. м.;

І-1 - гаражі, загальною площею - 545,3 кв. м.;

K-l - бойлерна. загальною площею - 39,0 кв. м.;

Л-1 - майстерня, загальною площею - 33.3 кв. м.;

Л'-1 - навіс:

М-1 - будівля по переробці сільгоспродукції, загальною площею 182.6 кв.м.;

Н-1 - автомийка. загальною площею - 6.1 кв. м.;

0-1 - склад, загальною площею - 11.6 кв. м.; о-l - навіс;

№1 - огорожа;

№2 - ворота:

№3 - ворота;

І - тротуар.

- об`єкту житлової нерухомості - квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року заяву ТОВ «Енергоцентр Плюс», про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви задоволено частково.

Заборонено відчуження нерухомого майна належного ОСОБА_1 , а саме:

- 1/2 об`єкту житлової нерухомості (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14) - садового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 181.6 кв.м (житловою площею 83.4 кв.м). Опис: садовий будинок літ. А-2 з нежитловою прибудовою літ. а-2. балконами, ганком, козирком; господарчий блок літ. Б-1 з прибудовою літ. 6-1, навісом літ. б11; №1 - ворота; №2 - хвіртка; №3 - огорожа; №4 - свердловина; №5 - зливна яма; І.II - тротуар, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл. Дніпровський р. сщ/рада. Ювілейна. «Меліоратор-2»;

- 1/2 земельної ділянки (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14) площею 0.0799 га (кадастровий номер: :01:103:0020), яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р., сщ/рада. Ювілейна, «Меліоратор-2». садівниче товариство, земельна ділянка НОМЕР_1 ;

- 1/2 земельної ділянки (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14) площею 0.0798 га (кадастровий номер: :01:103:0021), яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл. Дніпровський р., сщ/рада. Ювілейна. «Меліоратор-2». садівниче товариство, земельна ділянка НОМЕР_2 ;

- 1/2 земельної ділянки (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14) площею 0.08 га (кадастровий номер: :01:103:0023), яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл. Дніпровський р. сщ/рада. Ювілейна. «Меліоратор-2». садівниче товариство, земельна ділянка 45;

частина об`єкту нерухомості (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104) - комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 , до складу якого входять:

А-2 - будівля управління, загальною площею - 749.3 кв. м.; ганок;

Б-1 - контрольно-пропускний пункт, загальною площею - 61.5 кв.м.;

6-1 - навіс;

ганок;

В-1 - гаражі, загальною площею -610.7 кв. м.;

в-1 - навіс;

Д-1 - автопрофілакторій загальною площею - 1063.1 кв. м.;

Д'-2 - прибудова;

Ж-1 - гаражі, загальною площею - 216.0 кв. м.;

RRP-4HLI1 3SF1

З-1 - кузня, загальною площею - 71.4 кв. м.;

І-1 - гаражі, загальною площею - 545,3 кв. м.;

K-l - бойлерна. загальною площею - 39,0 кв. м.;

Л-1 - майстерня, загальною площею - 33.3 кв. м.;

Л'-1 - навіс:

М-1 - будівля по переробці сільгоспродукції, загальною площею 182.6 кв.м.;

Н-1 - автомийка. загальною площею - 6.1 кв. м.;

0-1 - склад, загальною площею - 11.6 кв. м.; о-l - навіс;

№1 - огорожа;

№2 - ворота:

№3 - ворота;

І - тротуар.

- 1/2 об`єкту житлової нерухомості (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04) - квартири загальною площею 80 кв.м. (житлова площа 51.4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим уповноваженим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку тощо) щодо нерухомого майна.

18 липня 2025 року ТОВ Енергоцентр Плюс звернулось через суд із позовом пред`явленим до ОСОБА_1 на предмет стягнення з останнього заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу №128 від 21 січня 2022 року у сумі 2 024 288,45 грн, пені у розмірі 306 249,89 грн, 3%річних 165 608,70 грн, інфляційних втрат 538 064,34 грн; заборгованість за договором про постачання електричної енергії споживачу №128 від 18 липня 2023 року у розмірі 2 900 239,28 грн, пені 390 674,91 грн, 3% річних 76 675,37 грн, інфляційних втрат 269 017,87 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 , про зустрічне забезпечення позову.

03 вересня 2025 року ОСОБА_1 подана заява про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 14 липня 2025 року, де в обґрунтування останній зазначає, що ним було замовлено звіт про оцінку вищевказаного майна, щодо якого судом були вжиті заходи забезпечення позову за ухвалою суду від 14 липня 2025 року та загальна вартість арештованого майна значно перевищує розмір заявлених позовних вимог, що є не співмірним із заявленими вимогами позивача. Наголосив на тому, що для забезпечення вимог позивача достатнім та співмірним буде залишення заборони на відчуження комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якого складає 17 557 042 грн, тоді як розмір позовних вимог є 6 670 818,81 грн. Просив скасувати заходи забезпечення позову, залишивши під забороною лише зазначене ним у даній заяві майно, тобто, комплекс будівель та споруд.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову - залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим що заявником не вказано жодного негативного наслідку, який для нього настав чи міг би настати в результаті вжитих заходів забезпечення позову. Вартість саме належної відповідачу частки не оцінювалася, проведена відповідачем оцінка майна є неповною та необ`єктивною.

З цією ухвалою не погодився ОСОБА_1 та у жовтні 2025 року подав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 09 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в якій просить скасувати ухвалу суду, задовольнити його клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 14 липня 2025 року, у визначеній ним частині арештованого майна, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону та недотриманням балансу співмірності з предметом позову.

У січні 2026 року ТОВ Енергоцентр Плюс, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, через свого представника подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності негативних наслідків для відповідача вжитими заходами забезпечення позову, адже такий обов`язок лежать саме на відповідачеві, а суд має лише оцінити наведені та доведені ним такі наслідки. У клопотанні відповідача жодного такого негативного наслідку не наведено, який для нього настав чи може настати, чому судом не надавалося б належної оцінки. Позивач наголосив, що обраний захід забезпечення позову у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна, жодним чином не порушує права ОСОБА_1 та не призводить до невиправданого обмеження його майнових прав. Також позивач наголосив, що надана відповідачем оцінка проведена по кожному об`єкту окремо, який оцінювався в цілому, тоді як заборона на відчуження вжита судом лише на 1/2 частину кожного з переліченого майна, що належить саме ОСОБА_1 , а вартість такої 1/2 частини кожного з цього майна не встановлювалось. Крім того, виконавцем при виконанні ухвали суду від 14 липня 2025 року заборона на відчуження була проведена виключно на належну ОСОБА_1 частку кожного з цього майна, а не на усі майно в цілому. Позивач зазначив, що відповідач, звертаючись із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, намагається уникнути відповідальності перед позивачем та утруднити виконання майбутнього рішення суду по суті розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 14 липня 2025 року, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що між сторонами дійсно існує спір. Предметом спору по даній справі є стягнення заборгованості через порушення відповідачем договірних зобов`язань, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат у розмірі 6 670 818,81 грн, і те, що у даному випадку заходи забезпечення позову є вжиті з визначеної законом метою та є цілком відповідними і співмірним із вимогами позивача, обраний захід забезпечення позову у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна належного відповідачу, жодним чином не порушує права ОСОБА_1 , і не призводить до невиправданого обмеження його майнових прав, оскільки майно фактично зберігається в його володінні та користуванні, а обмежиться лише можливість його відчуження. Також, суд наголосив, що відповідачем у клопотанні не вказано жодного негативного наслідку, який для нього настав чи міг би настати в результаті вжитих заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком районного суду та вважає його обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідного права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідност. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач вважає такий захід забезпечення позову, вжитий ухвалою суду від 14 липня 2025 року у даній справі надмірним та набагато більшим ніж заявлені позовні вимоги, а також вважає, що достатнім заходом забезпечення позову буде залишити заборону на відчуження об`єкту нерухомості (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104) - комплексу будівель та споруд, ринкова вартість якого складає 17 557 042 грн. Відповідач у якості обґрунтування свого клопотання, зокрема, доводів про можливі для нього негативні наслідки від вжиття судом заходів забезпечення позову та щодо неспівмірності вжитих судом заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, послався лише на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, не навівши таких негативних наслідків, які настали чи настануть саме для нього.

Щодо наданих звітів про оцінку нерухомого майна, яке знаходиться під забороною відчуження, суд першої інстанції вважав, що оцінка нерухомості виконана щодо цілих об`єктів нерухомості, в той час коли вони належать відповідачу на праві спільної часткової власності, тобто лише в певній частині, а саме 1/2. При цьому вартість саме належної відповідачу частки не оцінювалася.

При можливості придбання лише певної частки майна, а не цілого, тобто при наявності іншого співвласника, з яким необхідно буде узгоджувати порядок володіння і користування об`єктом, явно і істотно знижує вартість такої частки та імовірність її відчуження для задоволення вимог кредитора.

Отже, проведена відповідачем оцінка майна є неповною та не об`єктивною, а отже такою, що не може бути взята судом до уваги.

Таким чином, надані копії звіти не можуть бути належними доказами оцінки вартості майна належного відповідачу.

Колегія суддів погоджується з об`єктивними та правильними висновками суду першої інстанції в повному обсязі, враховуючи встановлення реальності спору між сторонами у цій цивільній справі, відсутності порушення майнових прав відповідача ухвалою суду від 14 липня 2025 року, а також недоведеність настання для відповідача негативних наслідків з підстав вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову у зазначеному вигляді та на чітко визначену частку кожного з переліченого майна, що належить відповідачеві на праві спільної часткової власності.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, що є метою забезпечення позову. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття відповідних заходів із тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування останніх зумовлюється обставинами справи, за яких незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18).

Колегія суддів наголошує, що скаржник оскаржує відмову у скасуванні заходів забезпечення позову, мотивуючи свої вимоги неспівмірністю вжитих заходів щодо предмету позову, однак не оскаржує ухвалу суду про вжиття таких заходів забезпечення позову, де підстави неспівмірності є доречними, як і підстави щодо з`ясування вартості майна, на чому наполягає скаржник в апеляційній скарзі.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявником не наводилось жодного негативного наслідку, який для нього настав чи міг би настати в результаті вжитих заходів забезпечення позову, чого не спростовано ним при розгляді його апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи скаржника не спростовують обґрунтованої відмови у задоволенні його клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 14 липня 2025 року, і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів наголошує, що апелянт не позбавлений можливості повторно звернутися до суду першої інстанціїї з питанням про скасування заходів забезпечення.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, колегія суддів зауважує, що доводи скаржника щодо неспівмірності вжитого забезпечення позову порівняно з предметом позову та вартістю майна не можуть бути прийняті до уваги та вважає такі доводи такими, що не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Підстав для скасування ухвали суду колегією суддів не встановлено.

Разом з цим колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що скаржник має право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року в апеляційному порядку, як то передбачено положеннями ст. 353 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову, вжитих до пред`явлення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 28 січня 2026 року.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2026 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: Т.П.Красвітна

М.О. Макаров