ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ковтуна Миколи Васильовича на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №501194138 від 11.10.2019 року у розмірі 85218,27 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7100 грн.

Позов мотивовано тим, що 11 жовтня 2019 року АТ «АЛЬФА БАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №501194138 відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА БАНК» надало відповідачу кредит у сумі 55011,90 грн, строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 18,99%. АТ «АЛЬФА БАНК» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача кошти в сумі 55011,90 грн, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20.09.2021 р. становить 85218,27 грн, з яких: 50131,45 грн, - тіло кредиту; 35086,82 грн, - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

20 вересня 2021 року між АТ «АЛЬФА БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 3, за яким ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №501194138 від 11 жовтня 2019 року, яка становить 56378 гривень 23 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» 2003,25 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором ані перед первісним кредитором, ані перед новим кредитором - позивачем у справі в повній мірі не виконала, заборгованість не погасила.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Ковтун Микола Васильович, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути зі ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 6457, 36 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що у відповідності до договору факторингу від 20.09.2021 ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (фактор) набув належне АТ «АЛЬФА БАНК» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №501194138 від 11.10.2019 у розмірі 6457, 36 грн, що підтверджується договором факторингу №3 від 20.09.2021.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, представник позивача послався на те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 6457,36 грн, оскільки саме такий розмір заборгованості за кредитним договором №501194138 від 11 жовтня 2019 року, було відступлено відповідно до Додатку № 1-1 до договору факторингу №3 від 20.09.2021.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно вимог ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення місцевий суд прийшов до висновку, що свої зобов`язання перед ОСОБА_1 АТ «АЛЬФА БАНК» виконало у повному обсязі, надавши їй кредитні кошти за договором №501194138 від 11 жовтня 2019 року. Також суд ухвалив, щоперехід права вимоги за кредитним договором від АТ «АЛЬФА БАНК» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» підтверджено належними доказами.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що наданий позивачем розрахунок в частині нарахування комісії за обслуговування кредиту є нікчемною вимогою відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Також судом встановлено, що з наданої представником позивача виписки з особового рахунку відповідача та розрахунку заборгованості вбачається, що на погашення комісії направлено отримані від відповідача кошти у розмірі 7426,62 грн. Оскільки умова договору про стягнення щомісячної комісії є нікчемною, місцевий суд прийшов до висновку про те, що заборгованість за кредитом слід зменшити на вказану суму коштів спрямованих на погашення заборгованості по комісії.

Колегія суддів відхиляє доводи представника відповідача, виходячи з наступного.

З договору факторингу №3 від 20.09.2021 вбачається, що згідно з п.2.1 цього договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники», або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку №1-1 до Договору.

Відповідно до п.2.2. Право Вимоги, що відступається згідно даного Договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить Клієнту.

Пунктом 2.4. встановлено, що з моменту переходу до Фактора Права Вимоги, всі гарантії надані Боржниками щодо заборгованості за Основними договорами, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з Правом Вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, право на звернення до суду за встановленою в Основному договорі підсудністю спорів, право на всі суми, які Фактор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші, врахуванням обмежень встановлених цим Договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно вимог ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 справа № 910/13492/21 суд зробив такі висновки, що різниця між ціною купівлі боргу та його номіналом (дисконт) є нормальною умовою договору факторингу. Те, що новий кредитор сплатив менше, ніж вимагає від боржника, не звільняє позичальника від обов`язку повернути повну суму кредиту та відсотків.

Ціна договору відступлення права вимоги та розмір заборгованості за кредитним договором, що відступається, не є тотожними поняттями. Відступлення права вимоги за ціною, нижчою від номінальної вартості такої вимоги (з дисконтом), є звичайною практикою та не свідчить про недійсність такого правочину або про обмеження права нового кредитора на стягнення повної суми боргу.

Боржник не є стороною договору відступлення права вимоги, а тому умови такого договору, зокрема щодо ціни відступлення, не впливають на обсяг зобов`язань боржника перед новим кредитором

Різниця між номінальною вартістю права вимоги та ціною, сплаченою фактором, є дисконтом, який становить прибуток фактора.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що фактор має право вимагати лише ту суму, яку він фактично сплатив за договором факторингу, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать правовій природі договору факторингу та положенням статей 1077, 1084 ЦК України

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду щодо розміру стягуваної суми заборгованості за кредитним договором ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

В іншій частині рішення не оскаржується, а тому у відповідності до ст.367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковтуна Миколи Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 січня 2026 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль