Номер провадження 2/754/538/26
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Кирилова А.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача Фадєєвої Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, 3-ті особи: Київська міська рада, Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання квартири такою, що втратила статус службової, зобов`язання вчинити дії, визнання права на приватизацію,

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2025 року до Деснянського районного суду міста Києва звернулась позивачка ОСОБА_2 з вимогами до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Київська міська державна адміністрація, Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 про визнання квартири такою, що втратила статус службового приміщення, зобов`язання вчинити дії та визнання права на приватизацію.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала наступним.

Квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_4 , як поштарю Дарницького вузла зв`язку.

Підстава надання - Ордер НОМЕР_3 на право зайняття службового житлового приміщення, виданий 23 лютого 1990 року, на підставі рішення Дарницької районної ради народних депутатів від 12 лютого 1990 року.

Вказану квартиру було надано для проживання родини у складі двох осіб: ОСОБА_4 (мати) - наймач, ОСОБА_5 (донька, в заміжжі - ОСОБА_6 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. На момент її смерті в квартирі було зареєстровано вже три особи: ОСОБА_4 (покійна) - наймач, ОСОБА_5 (донька) - позивач по справі; ОСОБА_3 (онук покійної) - третя особа по справ.

Позивач, ОСОБА_2 , фактично проживала з ОСОБА_4 на момент її смерті і не відмовилась від спадщини, а відтак відповідно до ст. 1268 ЦК України - вважається такою, що фактично прийняла спадщину від ОСОБА_4 .

На даний час саме ОСОБА_2 фактично використовує квартиру для проживання, підтримує її у належному стані та несе витрати по її утриманню.

В зв`язку з наміром скористатись своїм правом на приватизацію, ОСОБА_2 звернулась по правову допомогу для визначення балансоутримувача згаданої квартири та подальшого ініціювання процедури виключення квартири з числа службових.

З метою пошуку балансоутримувача згаданої квартири було направлено заяви та зроблено значну кількість адвокатських запитів.

Станом на дату звернення до суду було отримано відповіді наступного змісту:

Відповідно до листа Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 05.03.2025 року ( за вих. №101-2194): « У наявних журналах обліку службових приміщень відсутні відомості про вищезазначену квартиру, яка територіально знаходиться у Деснянському районі міста Києва…»

Відповідно до листа АТ «Укрпошта» від 17.03.2025 року (за вих. № 1.12.127.001.-9264-25): «Станом на 17.03.2025 року на балансі АТ «Укрпошта» на правах господарського відання квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не обліковується….».

Відповідно до листа АТ «Укрпошта» від 28.04.2025 року (за вих. № 1.12.127.001-15301-25): « виключення жилого приміщення з числа службових має бути проведено на підставі клопотання правонаступника Дарницької районної ради депутатів, у виданні якої на той час перебувало житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , і яка приймала рішення про надання в користування вказаного жилого приміщення».

Відповідно до листа Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 13.05.2025 року ( за вих. № 101-4443): « Райдержадміністрація ( код ЄДРПОУ: 3738822), яка утворена 31.10.2010 не є правонаступником виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва».

Відповідно до листа Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 03.06.2025 року (за вих. № 102-2468): «Відповідно до картотеки обліку службового житла Деснянського районного міста Києва, квартира АДРЕСА_1 була включена до числа службових жилих приміщень Дарницького вузла зв`язку згідно з рішенням комітету Ватутінської ради народних депутатів від 24.01.1990 №61».

Відповідно до листа Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 07.08.2025 року (за вих. № 102-3838): «На балансі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації зазначена квартира не перебуває».

На підставі вищевикладеного позивач просить суд: визнати квартиру АДРЕСА_1 , такою, що втратила статус службового приміщення; зобов`язати Деснянську районну у місті Києві державну адміністрацію звернутися до Київської міської державної адміністрації з клопотанням про включення квартири АДРЕСА_1 з числа службових приміщень; визнати за ОСОБА_2 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 відповідно до Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову. На виконання вимог ухвали суду 02 вересня 2025 року була подана заяви про усунення недоліків позову.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання.

11 вересня 2025 року представником Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації - Горбенко І.М. на адресу суду через підсистему «Електронний суд» подано пояснення щодо позову або відзиву, який судом прийнято 27 листопада 2025 року та в якому зазначено наступне.

За визначенням пункту 4 постанови Верховної Ради України від 05.03.1992 № 2168-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону України Про Представника Президента України», що набрала чинності 20.03.1992, місцева державна адміністрація в областях, містах Києві і Севастополі, районах, районах міст Києва і Севастополя формується на базі виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів, їх відділів і управлінь. Після створення місцевої державної адміністрації діяльність виконавчих комітетів цих Рад припиняється.

Таким чином, з 01.04.1992 створено Дарницьку районну державну адміністрацію м. Києва (ідентифікаційний код установи: 04054501), а діяльність виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва припинено.

Згідно із рішенням Київської міської ради від 30.01.2001 № 162/1139 «Про адміністративно-територіальний устрій м. Києва» в місті Києві утворено десять районів.

Рішенням Київської міської ради від 27.04.2001 № 280/1257 «Про межі нових адміністративних районів м. Києва та організаційні заходи по проведенню адміністративно-територіальної реформи» затверджено межі нових адміністративних районів м. Києва.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 01.08.2001 № 1625 «Про утворення районних у місті Києві державних адміністрацій» утворено районні у місті Києві державні адміністрації: Голосіївську, Дарницьку, Деснянську, Дніпровську, Оболонську, Печерську, Подільську, Святошинську, Солом`янську, Шевченківську на базі районних у місті Києві державних адміністрацій, що ліквідуються: Ватутінської, Дарницької, Дніпровської, Жовтневої, Залізничної, Ленінградської, Мінської, Московської, Печерської, Подільської, Радянської, Старокиївської, Шевченківської, Харківської.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 06.09.2001 № 3/1437 «Про районні у місті Києві ради» районними у місті Києві радами було утворено власні виконавчі органи на базі відповідних державних адміністрацій згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 01.08.2001 № 1625 «Про утворення районних у місті Києві державних адміністрацій», які паралельно виконують функції державної виконавчої влади.

Рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві», припинено з 31.10.2010 шляхом ліквідації районні в місті Києві ради та їх виконавчі органи, зокрема, Дарницьку районну у місті Києві раду та її виконавчий орган Дарницьку районну у місті Києві державну адміністрацію (), про що 27.06.2018 та 10.11.2011 внесено відповідні записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців.

Пунктом 1 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2010 № 787 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» (далі Розпорядження) утворено з 31.10.2010 y районах міста Києва районні в місті Києві державні адміністрації, підпорядковані Київській міській державній адміністрації, зокрема і райдержадміністрацію ().

Відповідно до частини першої та п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) юридична особа припиняться в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного

реєстру запису про її припинення.

Отже, ЦК України закріплено правило, що ліквідація юридичної особи, на відміну від реорганізації, не передбачає правонаступництва.

Райдержадміністрація (), яка утворена 31.10.2010, не є правонаступником виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва.

Порядок користування службовими жилими приміщеннями регламентовано статтями 118-126 Житлового кодексу України, Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (далі Положення), затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 № 37 «Про службові жилі приміщення».

Згідно з пунктами 3 та 6 Положення рішення про включення/виключення квартир до із службових жилих приміщень приймаються за клопотаннями підприємств, установ, організацій.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» доручено районним в місті Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження на території відповідного району.

У наявних журналах обліку службових жилих приміщень відсутні відомості про вищезазначену квартиру, яка територіально знаходиться у Деснянському районі міста Києва. Райдержадміністрація в межах компетенції здійснює облік службового житла, що знаходиться в Дарницькому районі міста Києва.

Слід зазначити, що згідно з пунктами 70 та 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470, ордер видається громадянину, на ім`я якого він виданий, та при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації.

Разом з тим інформуємо, архівному відділі апарату райдержадміністрації зберігаються рішення виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва, розпорядження Дарницької районної державної адміністрації м. Києва з квітня 1992 року до 2001 року. Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації з 2001 року до 2010 року, райдержадміністрації з 2010 року до 2013 року, а документи з основної діяльності виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва до квітня 1992 року передані на зберігання до Державного архіву міста Києва (вул. Олени Теліги, буд. 23).

Райдержадміністрація є розпорядником інформації, яка створена або отримана в процесі здійснення нею своїх повноважень, та яка перебуває у її володінні.

Слід зазначити, що квартира АДРЕСА_1 на балансі райдержадміністрації не перебуває та не перебувала.

Звертають увагу Суду, що позивачем не пред`явлено до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації жодної позовної вимоги та Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація не вчиняла жодних дій, які б порушували права ОСОБА_2 .

З огляду на зазначене просять суд: Прийняти рішення відповідно до вимог законодавства України щодо позовної заяви ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування з урахуванням пояснень Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Розгляд справи проводити за відсутні представника Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, у вирішенні спірних правовідносин покладаємось на розсуд суду.

06 жовтня 2025 року представником Київської міської державної адміністрації - Ю.В. Городок на адресу суду подано відзив відповідно до якого просять ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства, та розглядати справу за відсутності представника Київської міської ради.

Під час підготовчого розгляду справи представник позивача - Педенко С.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Інші учасники справи до підготовчого розгляду не з`явились.

Суд на обговорення поставив питання щодо закінчення підготовчого розгляду справи та призначити справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні встановивши загальний порядок дослідження доказів.

Під час судового засідання відповідач Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, в особі представника Фадєєвої Н.Л., яка діє на підставі довіреності подано пояснення по справі, відповідно до яких зазначено наступне.

Зазначена у позові квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та територіально перебуває у Деснянському районі міста Києва. Відповідно до картотеки обліку службових жилих приміщень Деснянського району міста Києва дана квартира була включена до числа службових жилих приміщень Дарницького вузла зв`язку згідно з рішенням Ватутінської ради народних депутатів від 24.01.1990 №61. Ордер на право зайняття службового житлового приміщення від 23.02.1990 року № 07820 на ім`я матері позивачки ОСОБА_4 був виданий на підставі рішення Дарницької районної ради народних депутатів від 16.02.1990 року № 85/7.

На балансі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації зазначена квартира не перебуває.

Питання включення/виключення квартири до/з числа службових, надання службового житла розглядається відповідно до Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР від 04.02.1988 №37 « Про службові приміщення». Згідно з п.6 цього Положення, рішення про виключення жилого приміщення зі складу службових приймається районною державною адміністрацією за місцем знаходження приміщення на підставі відповідного Клопотання щодо виключення з числа службових жилих приміщень.

Станом на сьогодні до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не надходило відповідне клопотання про виключення з числа службових зазначеної квартири. Отже, квартира АДРЕСА_1 є службовим житлом ОСОБА_7 вузла зв`язку, або організації, яка є його правонаступником.

Також, зазначають те, що Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, при надходженні відповідного клопотання готова розглянути та сприяти розгляду порушеного питання згідно чинного законодавства України.

В судовому засіданні представника позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала але наголосила на тому, що квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на балансі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не перебуває.

Інші учасники справи до судового розгляду справи не з`явились.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом встановлено, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданого 05 жовтня 1979 року та про що зроблений відповідний актовий запис № 54.

На підставі Ордеру № 07820 на право зайняття службового житлового приміщення, виданого 23 лютого 1990 року на ім`я ОСОБА_4 був виданий на підставі рішення Дарницької районної ради народних депутатів від 16.02.1990 року № 85/7.

Квартиру АДРЕСА_1 було надано для проживання родини у складі двох осіб: ОСОБА_4 (мати) - наймач, ОСОБА_5 (донька).

Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) від 23 листопада 2020 року встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла про що складено відповідний актовий запис № 20622.

Окрім цього матеріали справи містять низку відповідей на адвокатські запити а саме:

Відповідно до листа Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 05.03.2025 року ( за вих. №101-2194): «У наявних журналах обліку службових приміщень відсутні відомості про вищезазначену квартиру, яка територіально знаходиться у Деснянському районі міста Києва…»

Відповідно до листа АТ « Укрпошта» від 17.03.2025 року (за вих. № 1.12.127.001.-9264-25): «Станом на 17.03.2025 року на балансі АТ «Укрпошта» на правах господарського відання квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не обліковується….».

Відповідно до листа АТ «Укрпошта» від 28.04.2025 року (за вих. № 1.12.127.001-15301-25): « виключення жилого приміщення з числа службових має бути проведено на підставі клопотання правонаступника Дарницької районної ради депутатів, у виданні якої на той час перебувало житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , і яка приймала рішення про надання в користування вказаного жилого приміщення».

Відповідно до листа Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 13.05.2025 року ( за вих. № 101-4443): « Райдержадміністрація ( код ЄДРПОУ: 3738822), яка утворена 31.10.2010 не є правонаступником виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва».

Відповідно до листа Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 03.06.2025 року (за вих. № 102-2468): « Відповідно до картотеки обліку службового житла Деснянського районного міста Києва, квартира АДРЕСА_1 була включена до числа службових жилих приміщень Дарницького вузла зв`язку згідно з рішенням комітету Ватутінської ради народних депутатів від 24.01.1990 №61».

Відповідно до листа Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 07.08.2025 року (за вих. № 102-3838): « На балансі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації зазначена квартира не перебуває».

Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою), і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (частина перша статті 118 ЖК України).

Відповідно до частини другої статті 121 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (стаття 122 ЖК України).

Частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що не підлягають приватизації, зокрема, квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

Відповідно до пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 (із змінами), жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.

Аналізуючи наведене вище вбачається, що жиле приміщення підлягає виключенню з числа службових за наявності однієї з двох умов: 1) якщо відпала потреба в такому його використанні; 2) у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.

Законодавчо перелік підстав за яких така потреба може відпасти не визначений, а тому при вирішенні питання про наявність умов за яких відпадає потреба у використанні житла як службового слід керуватись роз`ясненнями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 02.04.2013, і до таких умов можна віднести: 1) скорочення посад, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло; 2) особи, які працюють на посадах, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло, забезпечені власним житлом, що дозволяє їм належним чином виконувати свої трудові обов`язки.

Жодну з наведених умов не покладено в обґрунтування правової підстави позову.

Тобто, доцільність перебування квартири зі статусом "службова" вирішує сам власник, а не користувач (наймач).

Законодавством передбачено, що підставою для виключення житла зі складу службових є відповідне клопотання підприємства, установи, організації, яка надавала службове житло, оскільки згідно законодавства прийняття відповідного рішення віднесено до компетенції виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Подання балансоутримувачем жилого фонду до визначеного органу відповідного клопотання є лише однією з умов, і одночасно, стадією у процедурі прийняття рішення про виключення житла зі складу службових.

Подання такого клопотання є правом, а не обов`язком підприємства, установи, організації.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 760/31360/19.

Тобто, прийняття рішення про виключення квартири зі складу службових відноситься до дискреційних повноважень власника який надавав службове житло, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень, в який суд втручатись не вправі.

На час вирішення справи Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією не порушувалось питання про виключення квартири з числа службових у зв`язку із існуванням потреби у використанні цієї квартири як службової.

Чинне законодавство не надає особі право на приватизацію службового житла.

Верховний Суд в постанові від 03.10.2022 р. у справі № 643/15613/19 зазначив, що особа, яка бажає приватизувати службове житло, повинна звернутися до керівництва підприємства, установи чи організації, яке надавало службове приміщення, з проханням виключити житло із службового житлового фонду у зв`язку з відсутністю потреби в його використанні в статусі службового. Виключення жилого приміщення з числа службових здійснюється на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, а чинним законодавством не передбачені правові норми, які зобов`язували б власника службового житлового приміщення виключити його із цього фонду.

Варто також зазначити, що право позивача на житло не порушено, оскільки його не позбавляють можливості проживати у спірному житловому приміщенні та користуватися ним, не ставиться питання і про виселення позивача зі спірної квартири. Доказів протилежного суду не надано.

Що стосується позовних вимог про визнання права на приватизацію квартири, то суд виходить з наступного.

З системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів.

Суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 05.08.2019 року за № 761/28893/16-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №200/18858/16-ц (провадження №14-165цс18).

Позовні вимоги про визнання права на приватизацію квартири не є належним способом захисту прав позивача, оскільки суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла за вищенаведеними в рішенні нормами права.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання квартири АДРЕСА_1 такою, що втратила статус службового житлового приміщення, зобов`язання про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових житлових приміщень та визначення подальшого права приватизації.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 30, 48, 76, 81, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 118,121,125 ЖК УРСР, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, 3-ті особи: Київська міська рада, Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання квартири такою, що втратила статус службової, зобов`язання вчинити дії, визнання права на приватизацію - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя: І.А. Галась