П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року

м. Рівне

Справа № 569/19750/25

Провадження № 22-ц/4815/186/26

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Гордійчук І.О.

Рішення суду першої інстанції

(скороченим текстом) проголошено:

о 15 год. 19 хв. 19 вересня 2025 року у

м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 23 вересня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: ОСОБА_1 та його представника адвоката Теперика Олександра Вячеславовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області; про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , де просив заборонити їй строком у шість місяців перебувати у місці проживання (перебування) у АДРЕСА_1 ; наближатися на триста метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , його сина ОСОБА_3 та її матері ОСОБА_4 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , його сина ОСОБА_3 , її матір ОСОБА_4 , якщо вони за власним бажанням перебуватимуть у місці, невідомому кривднику, переслідувати його, його сина та її матір ОСОБА_4 і в будь-який спосіб спілкуватися із ним, його сином ОСОБА_3 і її матір`ю ОСОБА_4 ; вести листування, телефонні переговори із ним чи контактувати з ним, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її матір`ю ОСОБА_4 через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб; обмежити спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До участі у справі ОСОБА_1 залучено як заінтересованих осіб ОСОБА_2 та Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі Рівненське РУП ГУНП).

Мотивуючи заяву, ним вказувалося, що протягом тривалого часу його колишня дружина - ОСОБА_2 систематично вчиняє щодо нього психологічне насильство, нецензурно висловлюється, переслідує та принижує його та їхнього спільного сина - ОСОБА_3 .

Також вона вчиняє психологічне насильство щодо своєї матері - ОСОБА_4 , яке полягає у написанні образливих SMS-повідомлень на застосунок "Viber" з неправдивими та принижуючими людську гідність текстами. При цьому ОСОБА_2 здійснює неправдиві виклики в поліцію.

У нього та сина відсутній намір спілкуватися з ОСОБА_2 . Вони бояться, що вона може зашкодити здоров'ю сина, матері та ОСОБА_1 . ОСОБА_2 неодноразово погрожувала фізичною розправою йому та своїй матері у розмовах та переписках.

18 вересня 2025 року ОСОБА_1 подано заяву, якою виключено із переліку постраждалих осіб ОСОБА_4 і застосування обмежувального припису щодо неї.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 ., строком на 6 (шість) місяців.

Встановлено такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 :

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатися ближче, ніж на 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 ;

- ведення листування, телефонних переговорів з заявником або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним.

Рішення суду про видачу обмежувального припису визнано таким, що підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення вирішено повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Рівненської міської ради.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднесено на рахунок держави.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні заяви.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про незгоду із твердженням суду про те, що реальними є ризики, які підтверджуються матеріалами справи, вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 , настання тяжких чи особливо тяжких наслідків його вчинення.

Вважає, що судом помилково оцінено наявні у справі докази, а саме судові постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності, в т.ч. і у тому разі, коли правовідносини не стосувалися її особисто, а в іншому випадку провадження у справі було закрите. При цьому взагалі не було дано оцінки інформації з Рівненського РУП ГУНП щодо ОСОБА_2 як письмовому доказу, де вказано і про протиправну поведінку ОСОБА_1 . Залишено без уваги інформацію про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за ч. 3 ст. 184, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накладення на нього відповідного стягнення, письмових пояснень ОСОБА_2 та талонів-повідомлень Єдиного обліку №42150 від 08.08.2025 та №31815 від 09.06.2025 про прийняття заяви щодо вчинення протиправних діянь ОСОБА_1 і її матір`ю. Тобто ОСОБА_1 сам спочатку умисно провокує конфлікти та сварки, а згодом звертається у поліцію з повідомленням про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства.

Отже, ці обставини не свідчать про продовження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, не визначають їх ризиків в подальшому, чинників та умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для ОСОБА_1 і малолітнього сина, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

На її думку, звернення ОСОБА_1 17 вересня 2025 року в суд також є спробою у такий спосіб обмежити матір від участі у вихованні малолітнього сина.

Щодо порушення права на представництво її інтересів у суді, покликалася на те, що у судовому засіданні 19 вересня 2025 року вона просила надати час для укладення угоди про правничу допомогу, проте суд надав такий час тривалістю лише у 03 год. 45 хв., протягом якого вона не встигла укласти відповідний договір з адвокатом.

Крім того, її обмежено у праві володіння і користуватися квартирою АДРЕСА_4 , співвласником у 1/3 частину якої є, а після спадкування буде власником і 4/9 часток, тоді як ОСОБА_1 за цією адресою навіть не зареєстрований. При цьому і раніше він та ОСОБА_4 не допускали її до квартири, що у сукупності свідчить про непропорційне втручання у її право власності на житло.

З огляду на викладені обставини вважає недодержаними судом норми ст.ст. 1, 4, 24, 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", ст.ст. 2, 12, 81, 83, пункт 3 ст. 350-2 ЦПК України, ст.ст. 47, 51, 129 Конституції України, ст. 9 ЖК Української РСР, ст. 320 ЦК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 7, 150, 155 СК України, постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17, від 14 січня 2020 року у справі №754/6995/19.

У поданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2015 року у справі №161/15504/15-ц.

Від попередніх відносин між ними мають двох синів ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З інформаційної довідки №387370014 від 18.07.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна видно, що ОСОБА_2 є співвласником з розрахунку 1/3 частка квартири АДРЕСА_3 . Іншими співвласниками з розрахунку по 1/3 частці цієї квартири є ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , який відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого 22 жовтня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгород Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За довідкою від 11 вересня 2025 року, виданою головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Залізничник 10", у квартирі АДРЕСА_4 проживає ОСОБА_4 і тимчасово проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Змістом постанов Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2024 року у справі №161/1697/24, від 07 березня 2024 року у справі №161/2136/24 та Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2023 року у справі №303/781/23, від 06 лютого 2025 року у справі №303/575/25, від 06 серпня 2024 року у справі №303/6240/24 встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП України і на неї було накладено відповідні стягнення у виді штрафу.

При цьому до ОСОБА_1 також неодноразово вживалися заходи адміністративного впливу. Так, постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2018 року у справі №303/7870/18 його притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а постановою цього ж суду від 01 лютого 2021 року у справі №303/852/21 його звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення та оголошено усне зауваження. Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2024 року у справі №303/6638/24 ОСОБА_1 визнано винним у правопорушенні за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 170 гривень, а постановою цього ж суду від 23 жовтня 2024 року у справі №303/8513/24 притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 184 КУпАП у виді 850 гривень штрафу.

Крім того, з інформаційної довідки РУП ГУНП щодо ОСОБА_2 вбачається, що 12 червня 2025 року заявниця просила зафіксувати, що коли вона повертається з роботи з м. Мукачево додому у АДРЕСА_1 , де знаходиться її малолітня дитина, у житло не пускає її матір.

08 серпня 2025 року надійшло письмове звернення ОСОБА_2 про систематичне вчинення психологічного, фізичного та економічного домашнього насильства по АДРЕСА_1 щодо неї та її неповнолітніх дітей синів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 від колишнього співмешканця ОСОБА_1

18 серпня 2025 року вона ж повідомила, що о 13 год. 14 хв. по АДРЕСА_1 виник конфлікт з колишнім чоловіком та її матір`ю, котрі не дозволяють їй бачитися з дитиною, а тому просить прибути працівників поліції.

28 серпня 2025 року вона повідомила, що мати ОСОБА_4 не пускає її з дитиною до житла по АДРЕСА_1 .

03 вересня 2025 року ОСОБА_2 повідомила про те, що о 19 год. 41 хв. по АДРЕСА_1 у неї стався конфлікт з колишнім чоловіком, який здійснює тиск на дитину.

На а.с. 58 міститься талон-повідомлення Єдиного обліку №42150 від 08 серпня 2025 року про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, за яким від ОСОБА_2 надійшли повідомлення зі служби "102" про те, 01 серпня 2025 року о 19 год. 02 хв. по АДРЕСА_1 у неї виник конфлікт із її матір`ю та співмешканцем, який вигнав її з житла, випхав за двері та зачинив, заявниця є співвласницею квартири, всередині залишилася її дитина шести років.

За змістом талону-повідомлення Єдиного обліку №20708 від 06 червня 2025 року про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 06 червня 2025 року об 11 год. 20 хв. звернулася ОСОБА_2 , яка просила вжити заходів до повернення її сина ОСОБА_3 , 2019 р.н., додому, а саме за місцем її проживання, так як на даний час син перебуває у гостях у свого батька ОСОБА_1 у АДРЕСА_5 , мотивуючи тим, що протягом останньої доби відбувся масовий ракетний обстріл м. Луцьк і вона переживає за життя свого сина.

Тоді ж, 06 червня 2025 року, вона звернулася до Відділу поліції у справах дітей при Мукачівському РУ ГУНП в Закарпатській області з письмовою заявою про зобов`язання ОСОБА_1 повернути сина ОСОБА_8 до місця постійного проживання у АДРЕСА_2 .

Також з талону-повідомлення Єдиного обліку №31815 від 09 червня 2025 року про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію видно, що 09 червня 2025 року о 08 год. 14 хв. надійшло повідомлення зі служби "102" від ОСОБА_2 . Вона зазначала, що по АДРЕСА_1 її матір вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, не пускає до помешкання, службу швидкої медичної допомоги викличуть при потребі (а.с. 59).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2024 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Орган опіки та піклування Луцької міської ради; про позбавлення батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 і стягнення аліментів.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2025 року у справі №303/4484/24 ОСОБА_1 відмовлено у позові до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації Мукачівської районної військової адміністрації, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради; про позбавлення батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 .

Приходячи до переконання про скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів бере до уваги, що суд видає припис, коли є достатні докази того, що життя, здоров`я або безпека постраждалої особи під загрозою, або коли кривдник продовжує чинити насильство чи переслідування.

При цьому ж ураховується, що конфлікти між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і, як наслідок, вчинення домашнього насильства носять періодичний характер. Очевидно, що ініціатором негативних відносин між ними є не лише ОСОБА_2 , але й ОСОБА_1 , тобто мають взаємну юридичну природу.

Проаналізовані апеляційним судом докази у справі як кожен окремо, так і у їх сукупності дають підстави для висновку, що факти домашнього насильства, вчинені як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , виникли і пов`язуються із реалізацією їх, як батьків, прав на виховання та спілкування із малолітньою дитиною ОСОБА_3 .

Разом з тим зауважується, що правовідносини між батьками з приводу виховання і спілкування з дитиною не можуть бути вирішені шляхом застосування заходів обмежувального припису.

Щодо ОСОБА_2 , то встановлено, що у жодному разі вона не є кривдником своєї малолітньої дитини, жодного насильства у будь-якій формі вона не мала наміру вчиняти та не створює ризиків для шкоди її здоров`ю.

Згідно із ст.ст. 350-2, 305-6 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначенихЗаконом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбаченихЗаконом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"на строк від одного до шести місяців.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1, ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 зазначено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі №754/6995/19 зазначено, що суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необгрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

У постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 336/992/18 зазначено, що видача обмежувального припису є необґрунтованим обмеженням одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у спарві № 754/11171/19 зазначено, що тимчасове обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані з протиправною поведінкою такої особи.

У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 154/1692/19 зазначено, що тимчасові обмеження прав особи, що здійснює домашнє насильство, мають бути пропорційними меті застосування щодо неї обмежувального припису.

Як убачається, суд попередньої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття постанови про відмову у заяві відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до незастосування норм матеріального парва, які підлягали застосуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2025 року скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області; про видачу обмежувального припису.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 03.02.2026

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків