ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 598/950/24

провадження № 61-13201св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: Збаразька державна нотаріальна контора Тернопільської області, державне підприємство «Інформаційний центр Міністерства юстиції України, Збаразька міська рада Тернопільської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Фльорківим Олександром Володимировичем, на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області в складі судді Гудими І. В. від 04 квітня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду в складі колегії суддів: Хоми М. В., Гірського Б. О., Храпак Н. М. від 10 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4 право власності на:

земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2514 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0071, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066473 від 12 грудня 2008 року;

земельну ділянку, площею 0,1827 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 2:001:0069, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066471 від 02 грудня 2008 року;

1/6 частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_2 .

Позов обґрунтовано тим, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на все належне їй майно, включаючи вищенаведені земельні ділянки. За життя ОСОБА_4 було складено три заповіти:

від 17 грудня 1999 року, яким ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно своєму онуку - позивачу ОСОБА_1

від 30 травня 2013 року, яким ОСОБА_4 розпорядилася частиною житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , а також частиною земельної ділянки площею 0,25 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :02:001:0136;

від 07 серпня 2013 року, яким ОСОБА_4 заповіла трьом спадкоємцям - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - у рівних частках таке майно: житловий будинок по АДРЕСА_1 , а також в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0136.

Позивач вважає, що майно, на яке він просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом, складеним у 1999 році, не охоплювалося заповітами від 30 травня 2013 року та від 07 серпня 2013 року, тому за заповітом від 17 грудня 1999 року належить йому.

Проте, постановою державного нотаріуса Збаразької державної нотаріальної контори Тернопільської області Аббасова Е. І. № 85/02-31 від 29 березня2024 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з мотивів, що заповіт від 17 грудня 1999 року є скасованим. У зв`язку із цим, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом від 17 грудня 1999 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заповіт від 17 грудня 1999 року на момент відкриття спадщини вже втратив чинність у повному, а інше спадкове майно, яке не охоплено заповітами від 2013 року, підлягає спадкуванню за законом.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Братівника І. В. залишено без задоволення. Рішення Збаразького районного суду тернопільської області від 04 квітня 2025 року - залишено без змін.

Апеляційний суд залишаючи без змін рішення суду першої інстанції зазначив про те, що воно є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, немає.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

21 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Фльоркін О. В. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року, та ухвалити нове судові рішення про задоволення позову.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 401/3244/17, від 21 травня 2025 року в справі № 947/26793/21, від 26 червня 2019 року в справі № 369/3186/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

31 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Радібової І. О. надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому сторона відповідача просить зазначену касаційну скарг залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що у справі, що переглядається, заповіти від 30 травня 2013 року та від 07 серпня 2013 року зменшують обсяг спадкової маси порівняно із заповітом від 17 грудня 1999 року і стосуються майна, охопленого першим заповітом, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного по суті висновку, що у цьому випадку маж місце конкуренція заповітів.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду 11 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 598/950/24 із Збаразького районного суду Тернопільської області.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2026 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 17 грудня 1999 року ОСОБА_4 склала заповіт № 130/2018, посвідчений секретарем виконкому Максимівської сільської ради Збаразького району Сулік І. Д., зареєстрований в реєстрі за № 291, яким вона все своє майно заповіла своєму внукові ОСОБА_1 .

30 травня 2013 року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно з яким вона заповіла одну житлову кімнату належного їй житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , та частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 195548 з кадастровим номером 0:01:002:0136, ОСОБА_3 . Даний заповіт посвідчений секретарем виконкому Максимівської сільської ради Збаразького району Кінь О. М., зареєстрованого в реєстрі за № 123, що підтверджується копією заповіту.

07 серпня 2013 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким вона заповіла житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках кожному. Також заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 195548 з кадастровим номером :01:002:0136 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках кожному. Даний заповіт посвідчений секретарем виконкому Максимівської сільської ради Збаразького району Кінь О. М., зареєстрований в реєстрі за № 150, що підтверджується копією заповіту, оригінал якого знаходиться в спадковій справі № 130/2018.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Максимівка Збаразького району Тернопільської області, про що 25 квітня 2018 року складено відповідний актовий запис про смерть № 3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданий 25 квітня 2018 року Максимівською сільською радою Збаразького району Тернопільської області.

Крім вказаного у заповітах майна, на день смерті ОСОБА_4 належали:

земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0, 2514 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0071, розташований в с. Максимівка, Збаразького району Тернопільської області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066473 від 02 грудня 2008 року;

земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1827 га, кадастровий номер 2:001:0069, розташованого по АДРЕСА_1 , згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066471 від 02 грудня 2008 року;

земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1827 га, кадастровий номер 2:001:0069, розташована по АДРЕСА_1 , згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066471 від 02 грудня 2008 року;

1/6 частка житлового будинку в АДРЕСА_2 , що підтверджується повідомленням № 395, виданим 15 жовтня 2019 року Збаразьким РК БТІ, довідкою-характеристикою № 110, виданою 16 лютого 2020 року Збаразьким РК БТІ.

16 листопада 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - на право власності по 1/3 частині кожному на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - на право власності, по частині кожному, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею1,8502 га, що розташована на території Максимівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, кадастровий номер :01:002:0136.

26 березня 2024 року та 29 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Збаразької державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 1999 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , а саме: на земельну ділянку площею 0,2514 га, розташовану по АДРЕСА_1 , яка призначена для ведення особистого селянського господарства та належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066473 від 02 грудня 2008 року; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1827 га, розташовану по АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066471 від 02 грудня 2008 року; 1/16 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на АДРЕСА_2 .

Постановою державного нотаріуса Збаразької державної нотаріальної контори Аббасова Е. І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 85/02-31 від 29 березня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 1999 року, оскільки вказаний заповіт скасовано. При цьому зазначено, що ОСОБА_1 не бажає отримувати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У частинах другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. При складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно.

Відповідно до частини першої статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Аналіз частини другої та третьої статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для визначення, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що:

по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту;

по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів.

Тлумачення частини третьої статті 1254 ЦК України свідчить, що складення нового заповіту, яким зменшено обсяг спадкової маси, порівняно з попереднім, але не змінено спадкоємця, скасовує попередній заповіт у відповідній частині, оскільки спадкодавець визначив спадкоємця тільки щодо частини спадщини.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 369/3186/17 (провадження № 61-42486св18) та від 09 жовтня 2019 року у справі № 601/568/16 (провадження № 61-23724св18).

Установлено, що ОСОБА_4 за життя склала три заповіти на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в яких визначила, кому і яке конкретно майно вона заповідає.

Так, перший заповітом від 17 грудня 1999 року стосувався усього спадкового майна, включаючи спірне майно, яке ОСОБА_4 заповіла своєму внукові ОСОБА_1 .

Заповіт від 30 травня 2013 року стосувався одної житлової кімнати житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , та частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 195548 з кадастровим номером 0:01:002:0136, яке ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 .

Заповіт від 07 серпня 2013 року стосувався житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , який ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках кожному. Також цей заповіт стосувався земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 195548 з кадастровим номером :01:002:0136, яку ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках кожному.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про те, що заповіт від 17 грудня 1999 року є скасованим, не звернув уваги на те, що майно, право власності на яке позивач просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом, складеним у 1999 році, не охоплювалося заповітами від 30 травня 2013 року та від 07 серпня 2013 року, а тому з висновком апеляційного суду про те, що що наступні заповіти повністю скасували попередній заповіт погодитись неможливо.

ОСОБА_4 , складаючи заповіти від 30 травня 2013 року та від 07 серпня 2013 року, розпорядилась частиною спадщини та зазначила яке саме майно вона заповідає спадкоємцям, тому немає підстав вважати, що ці заповіти повністю, а не у відповідній частині, скасували заповіт від 17 грудня 1999 року, яким ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно позивачу по справі.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд зазначене не врахував та, обмежившись виключно посиланням на положення частини четвертої статті 1254 ЦК України, не переглянув справу по суті, не перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та не надав обґрунтовану оцінку доводам учасників даної справи.

Верховний суд позбавлений повноважень з оцінки зібраних у справі доказів, які не були досліджені та оцінені, зокрема, апеляційним судом.

Ураховуючи викладене, оскаржувана постанова апеляційного суду не може вважатися законною та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення апеляційного суду ухвалене без додержання норм процесуального права, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Фльорківим Олександром Володимировичем, задовольнити частково.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов