Справа № 552/6745/25
Провадження № 2/545/115/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2026 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря судового засідання Синегуб Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

представник ТОВ «Діджи фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути суму заборгованості за кредитним договором №714879 від 26.09.2021 в розмірі 30454,23 грн.

В обґрунтування зазначив, що 26.09.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №714879, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20000 грн., який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованості за процентами не виконав, у зв`язку з цим утворилась заборгованість у розмірі 30454,23 грн., яка складається з: 16987,43 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13466,80 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Також, згідно з умовами договорів відступлення прав вимоги ТОВ «Слон Кредит» відступило право вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем, на користь ТОВ «Діджи фінанс», а відтак позивачем набуто право вимоги за вказаним кредитним договором до ОСОБА_1 , яку і просить стягнути. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. та сплачену суму судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 23.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача адвокат Фесенко Ю.О. надіслала до суду візив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, а також у стягненні витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. В обґрунтування зазначила, що факт надання коштів позивачем в кредит не підтверджений наявними в матеріалах справи доказами. Також позивачем не було надано доказів того, що він направляв смс-повідомлення на номер телефона відповідача з одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору, а відповідач у свою чергу підтвердив отримання даного ідентифікатора. Також як слідує з відомостей електронного реєстру чинних, блокованих та скасованих сертифікатів відкритих ключів, ТОВ «Слон Кредит» не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг. Розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором, на який посилається Позивач у позовній заяві і яка має досліджуватися судом, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, нарахування процентів відповідно до укладеного договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належним доказом наявності заборгованості та її дійсного розміру. Позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредиторам за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останніх. Позивач не звертався з правом вимоги до відповідача, то у нього не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було завчасно і належним чином направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано засобами поштового зв`язку. Крім того, позовна заява ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підписана представником Позивача Романенко Михайлом Едуардовичем, який згідно з інформацією з Єдиного реєстру адвокатів не зареєстрований як адвокат, а тому витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані. Крім того, Костенко Р.О. згідно довідки МСЕК № 474371 від 05.10.2022 є інвалідом ІІ групи з дитинства, а тому відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідач звільняється від сплати судового збору.

У відповіді на віздив представник позивача надав наступні пояснення. Відповідно до інформації, наданої директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення» з сервісу онлайн платежів iPay.ua вих. № 2646_01 від 26-09-2023 між підприємствами (ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення») укладено договір на переказ коштів ФК-П19/09-06 від 30.09.2019 та відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 26-09-2021 11:00:55 на суму 20000,00 грн, маска картки НОМЕР_1 . Звертає увагу, що позивачем надано додано докази, якими доведено відступлення ТОВ «Слон Кредит» права вимоги до відповідача на користь ТОВ «Діджі Фінанс» за договором № 714879 про надання споживчого кредиту від 26.09.2021. Більше того, договір факторингу № 2808-23 від 28 серпня 2023 року не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, не спростована. Щодо електронного підпису, то електронний підпис з одноразовим ідентифікатором (далі - «ЕПОІ») по суті є видом вдосконаленого цифрового підпису, отже підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання. Поряд з цим, за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним Договором у ТОВ «Діджі Фінанс», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка булла нарахована первісним кредитором. Отже, позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним Договором, тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Щодо юридичних послуг, то факт підписання процесуальних документів представниками компанії жодним чином не виключає участі адвоката у наданні правничої допомоги, зокрема у консультуванні, підготовці правових позицій, формуванні доказової бази, представництві інтересів клієнта та іншій юридичній роботі. Правнича допомога, витрати на яку заявлено позивачем, була надана саме адвокатом у межах професійної діяльності, що підтверджується наданими доказами. При цьому частина документації або окремі дії могли виконуватися співробітниками компанії, уповноваженими на підписання та подання процесуальних документів у межах наданої довіреності, що є звичайною правовою практикою.

У додаткових поясненнях представник відповідача зазначила, що грошові кошти за вказаним кредитним договором перераховані на банківську картку, яка не відомо взагалі чи належить відповідачеві, оскільки таких доказів до позову та відповіді на відзив так і не надано, як і не надано доказу використання саме відповідачем одноразового ідентифікатора електронного підпису та укладення спірного кредитного договору саме з ним. Матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме ОСОБА_1 цього одноразового ідентифікатора, оскільки доказів приналежності йому тих номерів телефону, що вказані в кредитному договорі немає у матеріалах справи. Також, позивачем не доведено належним чином право вимоги до відповідача за Договором факторингу. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Отже, подані до позовної заяви документи не є належними, достатніми та допустимими доказами в справі на підтвердження факту наявності у відповідача боргу за кредитним договором у заявленому розмірі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовну заяву просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника, у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2021 відповідач уклав з ТОВ «Слон Кредит» договір про надання споживчого кредиту №714879 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Слон Кредит».

Зі змісту договору встановлено, що такий підписано відповідачем електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора K661 (зворот а.с.29). Вказаний договір має реквізити споживача, серед яких зазначено ПІБ ОСОБА_1 , РНККПП, номер паспорта, номер телефона НОМЕР_2 , адреса електронної пошти, контактні дані третьої особи.

Пунктом договору 9.10 визначено, всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій (електронній) формі, в тому числі з використанням Особистого кабінету, електронної пошти.

Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Таким чином, вищезазначений договір укладені між відповідачем та первісним кредитором у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронними договорами, та вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених в письмовій формі.

Доводи представника відповідача про те, що ТОВ «Слон Кредит» не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг правового значення не має, адже за обставин цієї справи має місце укладення кредитного договору в електронній формі між сторонами справи та виникнення з цих підстав відповідних договірних правовідносин, а не надання кредитором позичальнику електронної довірчої послуги.

При цьому згідно п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна довірча послуга - послуга, яка надається для забезпечення електронної взаємодії двох або більше суб`єктів, які довіряють надавачу електронних довірчих послуг щодо надання такої послуги.

Дійсність укладеного між сторонами кредитного договору ніким не оспорювалася та в судовому порядку відповідний правочин недійсним не визнавався.

Водночас, як вбачається із Договору, відповідач здійснив вхід на Веб-сайт кредитодавця, отримав смс-повідомлення та підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується матеріалами справи.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля до особистого кабінету, укладання договору між сторонами є неможливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

За перечуючи факт укладення електронного договору, відповідач мав би надати докази, якими вони би підтверджувалися.

Отже, доводи представника відповідача, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту підписання відповідачем кредитного договору є безпідставними, оскільки договір містить персональні дані, номери телефонів та номер банківської картки, які відомі лише відповідачу.

Доказів використання вказаних даних третіми особами, з метою незаконного отримання коштів, відповідачем та його представником суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу на те, що АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію про належність відповідачу картки № НОМЕР_1 , яка емітована банком. Крім того зазначено, що фінансовим номером відповідача є номер телефону, який вказано і вищенаведеному Договорі (а.с. 125).

Згідно із умовами вказаного договору сума кредиту становить 24000 грн. (п.1.3), строк кредиту 546 днів з кінцевим терміном повернення 26.03.2023 (п.1.4), процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування 20% в день (7300% річних) та за всі наступні дні користування кредитом - 100% річних (п.1.5), орієнтована реальна річна процента ставка на дату укладення договору складає: 255,76% річних (п.1.7), орієнтована загальна вартість кредиту складає 51065,91 грн. (п.1.8).

Отже, уклавши вказаний договір на надання споживчого кредиту на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорі. У відповідності до умов укладеного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): у розмірі 20000 грн. за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої зазначені споживачем в особистому кабінеті, або надані товариству іншим шляхом; у розмірі 4000 на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. договору (п.2.1).

Суд повторюється, що згідно відповіді від АТ КБ ПриватБанк від 02.12.2025, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 ) (а.с.125).

Факт отримання коштів ОСОБА_1 підтверджується довідкою ТОВ «Слон Кредит» від 26.09.2023 у сумі 20000 грн., де зазначено, що було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 від ТОВ «Слон Кредит» 26.09.2021 (зворот а.с.38).

Також згідно виписки за договором від 26.09.2021, на картку відповідача № НОМЕР_1 зараховано кошти в розмірі 20000 грн.

Суд також зауважує, що укладення відповідачем договору та користування ним кредитними коштами вбачається з розрахунку заборгованості, відповідно до якого з 27.09.2021 по 26.02.2022 відповідачем на рахунок погашення заборгованості перераховувались грошові кошти по 2621 грн., відповідно до додатку до договору №714879 (зворот а.с. 22, 30).

Отже, доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено перерахування відповідачу кредитних коштів за договором та отримання їх останнім, є безпідставними.

На обґрунтування вказаного відповідачем та його представником не надано підтвердних доказів та не зазначено про їх існування.

28 серпня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит», як клієнтом та ТОВ «ФК «Діджи фінанс», як фактором, було укладено Договір факторингу №2808-23, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» відступило за плату ТОВ «ФК «Діджи фінанс» права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ФК «Діджи фінанс» зобов`язується їх прийняти та сплатити ТОВ «Слон Кредит» суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначені цим Договором. Перехід права вимоги переходить від ТОВ «Слон Кредит» до ТОВ «ФК «Діджи фінанс» з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку №1 до цього договору, за умови виконання ТОВ «ФК «Діджи фінанс» вимог перерахування сум грошових коштів фінансування передбачених Розділом 3 Договору (а.с.32-35).

Згідно з Реєстру прав вимог та Витягом з Додатку №1 до Договору факторингу від 2808-23 до ТОВ «Діджи фінанс» перейшло право вимоги за Договором №714879 від 26.09.2021, про надання споживчого кредиту, укладеним з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 30454,23 грн., яка складається із суми заборгованості за тілом у сумі 16987,43 грн., суми заборгованості за відсотками у сумі 13466,80 грн. (а.с.22, а.с.88-84).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього, то згідно платіжної інструкції №4565 від 28.08.2023 ТОВ «ФК «Діджи фінанс» перерахувало на рахунок ТОВ «Слон Кредит» кошт з призначенням платежу: оплата згідно договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 (а.с.41).

Отже, ТОВ «Діджи фінанс» є новим кредитором, в розумінні ст. 512, 514 ЦК України, у зобов`язанні за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором утворилась заборгованість за період з 27.09.2021 по 27.02.2023 у загальному розмірі 30454,23 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту - 20383,73 грн., заборгованості по відсотках - 10070,50 грн., що підтверджується наданою позивачем розрахунком заборгованості за кредитом у гривні, наданою первісним кредитором ТОВ «Слон Кредит» та відповідає загальній сумі заборгованості, визначеній у реєстрі прав вимог за договором факторингу №2808-23 від 28.08.2023 (зворот а.с.22).

Стосовно тверджень представника відповідача, що розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності заборгованості відповідача та не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, суд зазначає наступне.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 цього Закону, в редакції, чинній на дату складання розрахунку, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми);дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Наведене, за аналогією права, відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у справах №916/922/19 від 29.01.2020, №905/49/15 від 04.11.2019, №914/2267/18 від 29.11.2019 згідно якої, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.

З огляду на викладене суд визнає розрахунок заборгованості належним та допустимим доказом, який містить достатні дані щодо ідентифікації особи позичальника, із визначеною до стягнення загальною заборгованістю за договором у розмірі 30454,23 грн. Указаний розмір заборгованості відповідачем не спростований, а відтак він зобов`язання повернути суму кредиту та відсотки за користування коштами.

Щодо нарахування відсотків слід зазначити наступне.

Згідно п. 1.4 Договору, строк кредитування 546 календарних днів з кінцевим терміном повернення кредиту 26.03.2023.

Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору, який сплинув 26.03.2023 заборгованість по процентам не нараховувалась.

Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відсотки за кредитом нараховані згідно умов договору в межах строку кредиту

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Отже, в даному випадку надано достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору та наявності у відповідача відповідного розміру заборгованості, при цьому відповідачем доказів на спростування вказаних обставин суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором №714879 про надання споживчого кредиту в розмірі 30454,23 грн., є обґрунтованими та доведеними, а тому, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується правничої допомоги, то суд зазначає таке.

Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України .

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано копії: договору про надання правової допомоги №42649746, укладеного між ТОВ «Діджи фінанси» та адвокатом Лівак І.М. (а.с.24-26) та додаткової угоди №714879 від 30.05.2025 до Договору (а.с.24-26, 38); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.42); детальний опис (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості, що становить 6000 грн. (а.с.23); акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 30.05.2025 (а.с.20).

Укладання договірних відносин з надання правничої допомоги позивачем з адвокатом є підтвердженим, оскільки адвокат діяв на підставі договору про надання правової допомоги, що передбачено статтею 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Адвокат Лівак І.М. не позбавлений права на заняття адвокатською діяльністю з виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 37 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23) зазначила, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витратна професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.3 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям, є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Аналізуючи матеріали справи, подані представником позивача, докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній справі, суд вважає, що визначений адвокатом розмір оплати є завищеним, врахувавши характер виконаної роботи, принципи співмірності та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи.

Враховуючи наведене та визначені, зокрема, частиною ч. 4 ст. 137 ЦПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причинно пов`язаних з розглядом справи, беручи до уваги те, що справа не є складною, малозначною та розглядається в спрощеному позовному провадженні, є типовою, в якій сформована усталена судова практика, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Згідно довідки до акта огляду мдико-соціальною експертною комісією №474371, відповідач є інвалідом ІІ групи безстроково (а.с.73).

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а відповідач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до вимог ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат, а саме: позивачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 263, 265, 279, 354 ЦПК України,

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (, адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112) заборгованість за кредитним договором №714879 від 26.09.2021 у розмірі 30454,23 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду в сумі 2422,40 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.01.2026.

Суддя О. В. Любчик