КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 372/6624/24 Головуючий у суді І інстанції: Іванюта Т.Є.
провадження №22-ц/824/5180/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини шляхом зміни способу стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що згідно судового наказу Кагарлицького районного суду від 09 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви 12.08.2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах, виданої Обухівським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області № 84614 від 17.09.2024 року аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку становлять 4 805 грн 00 коп. на двох дітей.

Дана сума недостатня для повноцінного забезпечення дітей, оскільки розмір витрат на утримання дітей значно перевищує вказану суму. Купівля продуктів харчування, засобів гігієни, одягу, канцелярського приладдя, оплата гуртків, оплата комунальних платежів та за оренду квартири потребує значних витрат.

А тому позивачка просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначених на підставі судового наказу Кагарлицького районного суду Київської області від 23 вересня 2020 року у справі № 368/854/20 та стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 5000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 23 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, визначених на підставі судового наказу Кагарлицького районного суду Київської області від 23 вересня 2020 року у справі № 368/854/20 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 4500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 жовтня 2025 року в частині задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що саме по собі право позиваки змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження не означає, що вимоги про збільшення розміру аліментів підлягають автоматичному задоволенню.

Вказував, що позивач не довела наявності зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я однієї із сторін або інших обставин, як це вимагає ст. 192 СК України, а також не довела та не підтвердила жодними доказами розмір витрат на дітей.

Окрім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на те, що потреби на які позивач посилалася у своєму позові, є додатковими витратами на дітей та не охоплюються сплатою аліментів. Втім позивачем не було заявлено вимог про стягнення додаткових витрат на дітей.

На переконання апелянта, аналіз обставин, якими позивачка обгрунтовує свої вимоги, свідчить про те, що крім звичайних витрат на дітей, позивачка несе також додаткові витрати. Ці витрати, а саме додаткові витрати на навчання, гуртки повинні покриватися не за рахунок аліментів, а за рахунок додаткових витрат, що стягуються судом окремо. При цьому, додаткові витрати, їх розмір, мають бути належним чином документально підтверджені.

Позивачка стверджувала, що аліментів на утримання дітей не вистачає, оскільки вони не покривають потреб дітей на навчання (зокрема на оплату занять з повітряної гімнастики, які відвідує ОСОБА_4 ). Проте позивачка не довела та не підтвердила потребу дітей у додаткових витратах та такої вимоги позивачем не заявлялось.

Також наголошував на тому, що позивачкою жодним чином не підтверджено розмір понесених нею витрат, їх реальність та що вони істотно перевищують розмір аліментів. Жодних чеків, квитанцій, платіжних інструкцій позивачка не надала, з чого неможливо встановити потребу у збільшенні витрат на дітей.

Окрім того, позивачка обгрунтовувала свої вимоги, зокрема, необхідністю платити за житло (квартиру), де вона проживає разом з дітьми та новим чоловіком - ОСОБА_6 .. При цьому, оплата житла колишньої дружини не є витратами на дітей та не охоплюється ні аліментами, ні додатковими витратами на дитину. Відповідач не зобов`язаний утримувати конкретно позивачку та її сім`ю, брати участь у витратах на оренду квартири позивачки. Тому на переконання апелянта, позивачка обгрунтовує свої вимоги потребами, які не стосуються дітей та не мають бути оплачені відповідачем.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що позивачка не довела, що з часу присудження аліментів її матеріальний або сімейний стан змінився, відбулося погіршення здоров`я або здоров`я дітей тощо. Тобто фактично, обставини, які підлягають доказуванню в даній категорії справ та які визначені ч. 1 ст. 192 СК України відсутні.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив відповідача доводи щодо його фінансового становища, яке не дає можливості відповідачу сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Як було встановлено судом, відповідач дійсно отримує дохід від підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець, проте розмір такого доходу після сплати податків є незначним та не дозволяє сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це гарантовано законом.

На утриманні відповідача, крім спільних з позивачкою доньок, перебуває його матір, яка є особою з інвалідністю. Крім відповідача, матір утримувати нікому, оскільки батько відповідача помер, а сестра є пенсіонеркою. Тобто відповідач має інших членів сім`ї на утриманні та зобов`язаний про них піклуватися.

Також відповідач має заборгованість по сплаті комунальних платежів, що окремо свідчить про його неспроможність сплачувати додаткові кошти на дітей, оскільки він не може повністю покрити витрати на своє існування.

А тому вважає, що збільшення розміру аліментів в даному випадку не є справедливим та не відповідає вимогам закону, оскільки позивачка не довела наявності обставин, визначених ст. 192 СК України, обрала неефективний спосіб захисту, не підтвердила збільшення витрат на дітей, а також відповідач не має спроможності надавати дітям утримання в розмірі, присудженому судом першої інстанції.

17 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Ігнатенка В.М., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивачки вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, необгрунтованими, невмотивованими, суперечливими та не підтвердженими жодними належними і допустимими доказами. Зазначав, що навчання дітей потребує значних і постійних фінансових витрат, які позивачка змушена покривати самостійно. Забезпечення сезонним одягом та взуттям є обов`язковою вимогою, адже діти швидко ростуть, і речі треба постійно оновлювати. Витрати на спортивний одяг та взуття, що є необхідні для занять фізичною культурою, які є частиною освітньої програми. Щомісяця доводиться купувати навчальні матеріали, включаючи підручники, зошити, письмове приладдя та спеціальні інструменти для виконання завдань. Також значні кошти витрачаються на харчування дітей у закладах освіти, адже вони потребують збалансованого та якісного раціону. Окрім цього, позивачка регулярно надає старшій доньці ОСОБА_4 кишенькові гроші, щоб вона могла купити необхідні дрібниці та їжу під час навчального процесу. Усі ці витрати є регулярними та неминучими.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що враховуючи рівність прав та обов`язків щодо утримання батьками своєї дитини, розмір аліментів заявлений позивачкою до збільшення шляхом зміни способу стягнення аліментів, з 1/3 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, на тверду грошову суму, ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідатиме інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку на даний час та відповідатиме вимогам чинного законодавства щодо розміру аліментів, які стягуються на користь дитини. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що слід змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 4500 грн на кожну дитину щомісячно.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилалась позивачка.

При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст. ст. 182-184, 192 СК України.

Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9, 10, 15).

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 27 липня 2020 року у справі № 368/741/20 шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 11).

Згідно судового наказу Кагарлицького районного суду Київської області від 09 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви 12.08.2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах, виданої Обухівським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області № 84614 від 17.09.2024 року аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку становлять 4805 грн на двох дітей. Заборгованість станом на 21.12.2023 року становить 10 990,11 грн (а.с. 18).

Донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відвідує заклад дошкільної освіти «Рушничок» з 21.03.2023 року і є вихованкою старшої групи, що підтверджується довідкою Закладу дошкільної освіти «Рушничок» за вих. 357 від 30.10.2024 року (а.с. 13).

Відповідно до довідки Академічного ліцею № 3 Обухівської міської ради від № 425 від 21.10.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 4-Є класі Академічного ліцею № 3 Обухівської міської ради Київської області (а.с. 14).

Позивачка в позовній заяві зазначала, що навчання дітей, харчування, забезпечення сезонним одягом та взуттям потребує значних і постійних фінансових витрат, які позивачка змушена покривати самостійно.

Окрім того, ОСОБА_4 відвідує заняття з повітряної гімнастики у цирковій студії «Шлях до зірок», яке також включає постійні витрати у вигляді оплати занять та купівлі костюмів для виступів.

Судом встановлено, що після стягнення аліментів у 2020 році, позивач змінила своє сімейне становище, 24.06.2023 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 15).

На даний час позивачка з дітьми проживає зі своїм теперішнім чоловіком на орендованій квартирі, оренда якої становить 8500 грн без оплати комунальних рахунків (а.с. 17).

Крім того, ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітна в Обухівській філії Київського обласного центру зайнятості з 06 грудня 2024 року, відповідно до довідки Обухівської філії Київського обласного центру зайнятості № Е106709/12/2024/0001 від 09 грудня 2024 року (а.с. 16).

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів з частки від доходу відповідача на тверду грошову суму у розмірі по 4500 грн на кожну дитину щомісячно, оскільки така зміна способу стягнення не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхнім спільним дітям, а тому висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими. Крім того у відповідності до ст. 192 СК України позивачем надано докази щодо зміни її сімейного стану (свідоцтво про шлюб), та погіршення майнового стану (довідка про взяття на облік в центрі зайнятості), після присудження аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено ні факту покращення матеріального стану платника аліментів, ні погіршення матеріального стану одержувача аліментів, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки ці твердження спростовуються довідкою Обухівської філії Київського обласного центру зайнятості № Е106709/12/2024/0001 від 09 грудня 2024 року, з якої вбачається, що позивач втратила роботу, відповідно її матеріальний стан погіршився.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не довела та не підтвердила належними доказами потребу у збільшенні розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню.

З врахуванням зазначеного, доведеним є факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.

З моменту присудження аліментів (2020 року) обидві доньки підросли і витрати на їх утримання значно зросли, відповідно матеріальне становище одержувача аліментів матері дітей, з якою проживають діти погіршилися. Крім цього, позивачка не працює, та перебуває на обліку як безробітна в Обухівській філії Київського обласного центру зайнятості з 06 грудня 2024 року (а.с. 16).

Відтак, судом першої інстанції у цій справі правильно зроблено висновок про наявність підстав для зміни розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про віднесення витрат, пов`язаних з навчанням дітей та відвідуванням ними гуртків, до додаткових витрат у розумінні ст. 185 СК України, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки витрати на освіту, розвиток здібностей дітей, їх фізичний та інтелектуальний розвиток є складовою належного утримання дитини та охоплюються аліментними зобов`язаннями передбаченими ст.ст. 180, 182 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача, крім спільних з позивачкою доньок, перебуває його матір, яка є особою з інвалідністю та крім відповідача утримувати матір нікому, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки даний факт не звільняє батька (відповідача) від обов`язку утримувати дітей. Крім того, матір відповідача як особа з інвалідністю не позбавлена можливості отримувати допомогу від держави у вигляді пенсійного забезпечення, тому наявність матері на утриманні не позбавляє апелянта від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач дійсно отримує дохід від підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець, проте розмір такого доходу після сплати податків є незначним та не дозволяє сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це гарантовано законом, крім того у відповідача наявна заборгованість по сплаті комунальних платежів, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки достатній майновий стан відповідача для сплати аліментів визначених судом підтверджується витягом з реєстру прав власності, де зазначено, що відповідач є власником 4 земельних ділянок та житлового будинку площею 188 кв.м. (а.с. 75).

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» аліменти можуть стягуватись в розмірі до 70% від заробітної плати боржника. З урахуванням того, що заробітна плата відповідача складає 14 415 грн, аліменти на двох дітей у розмірі 9000 грн складають 62,4% від заробітної плати. Отже права боржника не порушені.

Також обов`язок утримувати дітей не залежить від бажання чи можливостей батьків враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в прямому переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 (провадження № 61-22317св19).

Відповідачем не доведено, що внаслідок змінених обставин він не в змозі сплачувати аліменти на утримання доньок у розмірі, визначеному судовим рішенням.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «05» лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко