Дата документу 04.02.2026 Справа № 335/5661/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/5661/18 Пр. № 22-ц/807/134/26Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
УХВАЛА

04 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву Шугайла Костянтина Анатолійовича в особі представника ОСОБА_1 про відвід судді Запорізького апеляційного суду Гончар М.С.

у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГЕНТСТВО НЕРУХОМОСТІ «АРСЕНАЛ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГЕНТСТВО НЕРУХОМОСТІ «АРСЕНАЛ» про визнання недійсним окремого пункту договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2025 року

ВСТАНОВИВ:

Дана справа перебуває у провадженні апеляційного суду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23.01.2026 року (т.с. 7 а.с. 98-99) у задоволенні заяви ОСОБА_2 в особі представника адвоката Олійника О.С. про відвід судді Запорізького апеляційного суду Гончар М.С. у цій справі (т.с. 7 а.с. 85-94) відмовлено.

В день судового засідання у цій справі 04.02.2026 року через систему «Електронний суд» до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 про відвід судді Запорізького апеляційного суду Гончар М.С. у цій справі на підставі ст. 36 ч. 1 п. 5 ЦПК України (є обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді), який обґрунтований тим, що на думку ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 :

«…І.

1. 02.02.2026 встановлено обставини, які викликають сумнів у неупередженості та/або об`єктивності судді Гончар М.С., що виразилось у: суддя Гончар М.С. вчинила службове підроблення (злочин за статтею 366 КК України), за власною ініціативою підписала запит від 02.02.2026 №22-ц/807/134/26 про витребування доказів, який містить завідомо недостовірні відомості щодо ніби то неналежного користування мною своїми процесуальними правами а саме: запит мотивовано тим, що 14.01.2026 до апеляційного суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 з посиланням на судові рішення відносно ТОВ «АН «АРСЕНАЛ» в іншій справі, які на думку останнього, мають преюдиційне значення для вирішення цієї справи судом («…у справі 808/9270/12 (рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2013, залишено без змін апеляцією) суд визнав недійсним аналогічний пункт 2.2.3 у договорі ТОВ «АН «АРСЕНАЛ», зазначивши, що він встановлює жорсткі обов`язки споживача виконати зобов`язання, навіть, якщо виконавець не виконав своїх, що є несправедливим…»), але без додавання цих судових рішень. Апеляційним судом встановлено, що в ЄДРСР наявна лише ухвала апеляційного суду Запорізької області від 21.08.2013. Вказані відомості є завідомо неправдивими, про що суддя Гончар М.С. не могла не знати. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2013 у справі 808/9270/12 наявне в ЄДРСР і на сьогодні (адреса https://www.reyestr.court.gov.ua/Review/31030375), а його роздрукований текст надавався мною в складі додатків до зустрічного позову до суду першої інстанції (вх. №19052/20-вх від 20.05.2020) і наявний в матеріалах справи. ЦПК України не передбачає обов?язку особи повторно додавати до відповіді на відзив документів, які вже раніше подавались і наявні в справі.

2. 3гідно статті 48 Правил адвокатської етики у відносинах як з органами досудового розслідування, адміністративної юрисдикції, так і з іншими державними органами та органами місцевого самоврядування, адвокат повинен виявляти принциповість у відстоюванні інтересів клієнта та, за згодою клієнта, оскаржувати незаконні дії посадових осіб або органів, які перешкоджають виконанню доручення, в порядку, передбаченому чинним законодавством. Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Згідно із пунктами першим та другим частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

3. Вказані приписи закону не було дотримані суддею, що свідчить про її завідому упередженість та намагання в протиправний спосіб допомогти позивачу отримати незаконну перевагу.

ІІ.

1. Керуючись статтею 36 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) заявляю відвід судді у зв`язку з іншими обставинами, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів. У відповідності до пункту 5 частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

2. 02.02.2026 встановлено обставини, які викликають сумнів у неупередженості та/або об`єктивності судді Гончар М.С., що виразилось у: суддя Гончар М.С. вчинила службове підроблення (злочин за статтею 366 КК України), за власною ініціативою підписала запит від 02.02.2026 №22-ц/807/134/26 про витребування доказів, який містить завідомо недостовірні відомості щодо ніби то неналежного користування мною своїми процесуальними правами а саме: запит мотивовано тим, що 14.01.2026 до апеляційного суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 з посиланням на судові рішення відносно ТОВ «АН «АРСЕНАЛ» в іншій справі, які на думку останнього, мають преюдиційне значення для вирішення цієї справи судом («…у справі 808/9270/12 (рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2013, залишено без змін апеляцією) суд визнав недійсним аналогічний пункт 2.2.3 у договорі ТОВ «АН «АРСЕНАЛ», зазначивши, що він встановлює жорсткі обов`язки споживача виконати зобов`язання, навіть, якщо виконавець не виконав своїх, що є несправедливим…»), але без додавання цих судових рішень. Апеляційним судом встановлено, що в ЄДРСР наявна лише ухвала апеляційного суду Запорізької області від 21.08.2013. Вказані відомості є завідомо неправдивими, про що суддя Гончар М.С. не могла не знати. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2013 у справі 808/9270/12 наявне в ЄДРСР і на сьогодні (адреса https://www.reyestr.court.gov.ua/Review/31030375), а його роздрукований текст надавався мною в складі додатків до зустрічного позову до суду першої інстанції (вх. №19052/20-вх від 20.05.2020) і наявний в матеріалах справи. ЦПК України не передбачає обов?язку особи повторно додавати до відповіді на відзив документів, які вже раніше подавались і наявні в справі.

3. Наведені у сукупності обставини свідчать про порушення принципу рівності сторін перед судом, що є переконливим доказом упередженості судді при здійсненні правосуддя. Вказані обставини є підставою для відводу суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК.

ІІІ.

1. Частиною другої статті 28 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції України та Законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Пунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 вказаного Закону визначено, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до Закону з дотриманням засад і правил судочинства.

2. В статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

3. В рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 у справі «Мироненко і Мартенко проти України» в пункті 66 зазначено: «Згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються , таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10.06.1996, п. 38)». «Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обгрунтованими (рішення у справі «Феррантеллі та Сантанджело проти Італії» від 07.08.1996, п. 58)». «У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26.10.1984, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість».

4. Пунктом 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі ,,Газета ,,Україна- центр" проти України" від 15.10.2010 визначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі ,,Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24.02.1993, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення ,,Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі ,,Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10.06.1996, п. 38).

5. У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`активним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

6. Таким чином, зі змісту статті 6 Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини з питань неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватись, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «Мікаллеф проти Мальти», п. 93). Європейський Суд з прав людини у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`активному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`активним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «П`єрсак проти Бельгії», п. 30; справа «Грівз проти Сполученого Королівства», п. 69).

7. Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. При наявності зазначених підстав суддя повинен заявити самовідвід.

8. Відповідно до частини першої статті 40 Цивільного процесуального кодексу України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Таким чином, з практики Європейського суду з прав людини вбачається, що суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи навіть й тоді, коли у стороннього спостерігача лише могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

9. Враховуючи викладене можна з впевненістю стверджувати, що факт порушення принципу рівності сторін перед судом та принципу змагальності, а також факт звуження прав відповідача, є переконливим доказом упередженості судді при здійсненні правосуддя.

10. Обставини, які викликають сумнів у неупередженості та/або об`єктивності судді, встановлено представником відповідача 02.02.2026, що підтверджується датою запиту суду. Відтак процесуальний строк подання цієї заяви дотримано.

Враховуючи наведене, ПРОШУ СУД: Дослідити матеріали справи в повному обсязі, оглянувши в тому числі зустрічний позов з додатками (вх. №19052/20-вх від 20.05.2020) та дані ЄДРСР за адресою https://www.reyestr.court.gov.ua/Review/31030375. Відвести суддю Гончар М.С. від розгляду даної справи та призначити розгляд справи в іншому складі суду. Повідомити про розгляд цієї заяви…».

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, зміст заяви ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 про відвід судді Запорізького апеляційного суду Гончар М.С. у цій справі, пояснення з приводу цієї заяви представників сторін та судді-доповідача Гончар М.С., дослідивши зміст вищезазначеної заяви та матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні останньої з таких підстав.

З підстав, зазначених у ст. ст. 36, 37 ЦПК України судді може бути заявлено відвід учасниками справи (ч. 2 ст. 39 ЦПК України).

Відповідно до ст. 36 ч. 5 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу.

Апеляційним судом було встановлено, що станом на дату складання апеляційним судом запиту 02.02.2026 року (т.с. 7 а.с. 120) про витребування на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України (з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника адвоката Олійник О.С) в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України (суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у порядку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків) іншої справи № 0808/9270/12 (провадження № 2/331/284/2013) у Олександрівського (стара назва Жовтневого) районного суду м. Запоріжжя для огляду цій справі у строк до наступного судового засідання у цій справі 04.02.2026 року (з метою забезпечення апеляційним судом перегляду цієї справи в апеляційному порядку у розумні строки), матеріали цієї справи не містили копії рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2013 року у справі № 0808/9270/12 з повним доступом (із зазначенням ПІБ учасників справи) та відміткою суду про набрання останнім законної сили.

Оскільки:

- до зустрічного позову ОСОБА_2 в особі представника адвоката Олійник О.С. у цій справі суду першої інстанції було надано лише витяги від 05.02.2020 року рішення із Єдиного державного реєстру судових рішень з ОСОБА 1 у справі № 0808/9270/12 (т.с. 2 а.с. 116-119) та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2013 року про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 6-39858ск13 без повного доступу, з ОСОБА 1, засвідчені підписом адвоката Олійник О.С., без додавання копій позовної заяви позивача та договору сторін за участі ТОВ «АН «АРСЕНАЛ», який був предметом оскарження у вищезазначеній іншій справі;

- у відповіді ОСОБА_2 в особі представника адвоката Олійник О.С. на відзив на апеляційну скаргу ТОВ «АН «АРСЕНАЛ» (т.с. 7 а.с. 63) було зазначено № іншої справи як 808/9270/12 також без додавання копій позовної заяви позивача та договору сторін за участі ТОВ «АН «АРСЕНАЛ», який був предметом оскарження у вищезазначеній іншій справі (т.с. 7 а.с. 59-72 матеріали відповіді із додатками, поданої через «Електронний суд» 14.01.2026 року).

Проте, в силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді … не може бути підставою для відводу.

При вищевикладених обставинах, заявляючи вищезазначений відвід, ОСОБА_2 в особі представника Олійника О.С. не надав апеляційному суду належних допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які можуть бути підставою для відводу головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С. на підставі ст. 36 ч. 1 п. 5 ЦПК України у цій справі.

При вищевикладених обставинах, керуючись ст.ст. 33, 36, 37, 40, 381 ч. 2 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволення заяви Шугайла Костянтина Анатолійовича в особі представника ОСОБА_1 про відвід судді Запорізького апеляційного суду Гончар М.С. у цій справі відмовити.

Ухвала окремому оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повна ухвала апеляційним судом складена 05.02.2026 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Подліянова Г.С.