ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Черкаси

Справа № 710/677/25
Провадження № 22-ц/821/57/26
Категорія 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Кукушкіної О. А.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача адвокат Заруба Світлана Олександрівна,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Заруби Світлани Олександрівни на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.09.2021 між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № , за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби за фіксованою ставкою 40.00 %. Загальний розмір кредиту 42500 грн. Взяті на себе зобов`язання Банк виконав своєчасно та в повному обсязі, надавши відповідачці у розпорядження кредитні кошти.

21.06.2024 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 28.09.2021, укладеним між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 . Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачкою станом на 21.06.2024 обліковується заборгованість в розмірі 77949,08 грн, з яких: 40505,30 грн тіло кредиту, 37443,78 грн відсотки за користування кредитом.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 77949,08 грн, а також сплачений ним судовий збір в сумі 3028 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9200 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 серпня 2025 року позов ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 77949,08 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» судові витрати по справі, що складаються із судового збору в сумі 3028,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» судові витрати по справі, що складаються із витрат на правову допомогу, в сумі 4000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № у загальному розмірі 77949,08 грн в установлені строки, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кошти, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, а тому з відповідачки на користь позивача потрібно стягнути заборгованість за вказаним договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Заруба С. О. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05.08.2025 та ухвалите нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази набуття права вимоги у ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 за кредитним договором № , а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, оскільки такі вимоги є недоведеними.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув, чим проявив формальний підхід до вирішення справи, що в результаті призвело до невірного вирішення справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що 28.09.2021 відповідачка звернулася до АТ «ОТП Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала анкету-заяву на отримання кредиту.

28.09.2021 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати відповідачці грошові кошти в загальній сумі 42500 грн на споживчі цілі, строком (дата остаточного повернення) до 28.09.2025. Тип процентної ставки: 40,00 % річних (фіксована).

Також відповідачкою 28.09.2021 підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначається загальна інформація щодо умов кредитування, зокрема орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісія та інші платежі) 85766,57 грн.

Зі змісту виписки по особовим рахункам відповідачки за період з 28.09.2021 по 21.06.2024 в АТ «ОТП-Банк» вбачається, що відповідачка у вказаний період неодноразово користувалася коштами Банку та здійснювала погашення заборгованості.

21.06.2024 між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та АТ «ОТП Банк» укладено договір факторингу № 21/06/24, відповідно до умов якого Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля заборгованості згідно Реєстру Боржників.

Згідно п. 6.2.3. зазначеного Договору факторингу, право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого Фактор стає Новим Кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості.

Згідно з витягом з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло право вимоги до відповідачки за договором кредиту № від 28.09.2021 у загальному розмірі 77949,08 грн, яка складається з наступного: 40505,30 грн - заборгованість по кредиту; 37443,78 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 28.09.2021 станом на 21.06.2024 заборгованість відповідачки у загальній сумі становить 77949,08 грн, яка складається з наступного: 40505,30 грн - заборгованість по кредиту; 37443,78 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором № від 28.09.2021.

Отже, предметом позовних вимог ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» є стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № від 28.09.2021 в розмірі 77949,08 грн, з яких 40505,30 грн - заборгованість за кредитом, 37443,78 грн заборгованість по відсоткам.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що на підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, які не спростовані відповідачкою належними доказами, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № у загальному розмірі 77949,08 грн в установлені строки, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кошти, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, а тому з відповідачки на користь позивача потрібно стягнути заборгованість за вказаним договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 в справі № 638/2304/17).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

У ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України).

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012).

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У вказаній справі встановлено, що 28.09.2021 ОСОБА_1 підписала кредитний договір № , згідно умов якого, їй було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 42500,00 грн, дата остаточного повернення кредиту 28.09.2025, фіксована процентна ставка у розмірі 40% річних, загальний розмір кредиту 42500,00 грн. Вказаний договір підписаний власноручно відповідачкою.

Також відповідачкою 28.09.2021 підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначається загальна інформація щодо умов кредитування.

Зі змісту виписки по особовим рахункам відповідачки за період з 28.09.2021 по 21.06.2024 в АТ «ОТП-Банк» вбачається, що відповідачка у вказаний період неодноразово користувалася коштами Банка та здійснювала погашення заборгованості.

Згідно з витягом з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло право вимоги до відповідачки за договором кредиту № від 28.09.2021 у загальному розмірі 77949,08 грн, яка складається з наступного: 40505,30 грн - заборгованість по кредиту; 37443,78 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 28.09.2021 станом на 21.06.2024 заборгованість відповідачки у загальній сумі становить 77949,08 грн, яка складається з наступного: 40505,30 грн - заборгованість по кредиту; 37443,78 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною обставину отримання відповідачкою грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання останньою не виконано, грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 77949,08 грн.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильні висновки з установлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Щодо доводів скаржника про відсутність права вимоги у позивача за кредитним договором № від 28.09.2021, колегія суддів зазначає наступне.

Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

В матеріалах справи наявний Договір факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024, Акт прийому-передачі реєстру Боржників № 1 від 21.06.2024 за вказаним Договором факторингу від 21.05.2024 року та Витяг з реєстру боржників № 1 від 21.06.2024, в якому міститься інформація про боржника ОСОБА_1 та розмір боргу.

Таким чином, позивач як новий кредитор набув права вимоги за кредитним договором № від 28.09.2021 на підставі договору факторингу.

Дійсність договору факторингу на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідачки у даній справі ніким не оспорено, отже він є чинним, а тому він підлягають виконанню.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, судом першої інстанцій виконано вимоги ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Заруби С. О. на рішення Черкаського районного суду Черкаської області, судові витрати слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Заруби Світлани Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуюча Л. І. Василенко

Судді О. В. Карпенко

О. М. Новіков