ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 610/2578/24

провадження № 22-ц/818/618//26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Головашич Юлії Олександрівни на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 25 червня 2025 року, постановлене під головуванням судді Тімонової В.М.,-

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив:

невиконане зобов`язання за договором позики від 18.10.2006 у вигляді заборгованості у розмірі 10 800 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793 дол. США) станом на 07.08.2020 становить 298 936,44 грн., поділити у рівних частках між ним та відповідачем ОСОБА_2 , визначивши по 149 468,22 грн. боргу за кожним;

стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 149 468 грн. 22 коп. боргу за договором позики від 18.10.2006;

стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 545 559 грн. суми штрафу за договором позики від 18.10.2006;

невиконане зобов`язання за договором позики від 04.04.2017 у вигляді заборгованості у розмірі 7 700 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793 дол. США) станом на 07.08.2020 становить 213 130,61 грн., поділити у рівних частках між ним та відповідачем ОСОБА_2 , визначивши по 106 565 грн. 30 коп. боргу за кожним;

стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 106 565 грн. 30 коп. боргу за договором позики від 04.04.2017;

стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 5 054 грн. 51 коп. суму пені за договором позики від 04.04.2017;

визнати транспортний засіб - автомобіль BMW 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю його та відповідача ОСОБА_2 ;

стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля BMW 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 у сумі 161 482 грн.;

визнати грошові кошти у сумі 100 000 грн., розміщених відповідачем ОСОБА_2 за договором банківського вкладу на банківському рахунку в AT «Мегабанк» спільною сумісною власністю його та відповідача ОСОБА_2 ;

стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь частину грошових коштів, розміщених відповідачем за договором банківського вкладу на банківському рахунку в AT «Мегабанк» у сумі 50 000 грн. та половину нарахованих процентів за весь час дії договору банківського вкладу.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 25 червня 2025 року, позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу - автомобіль BMW 740, 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1614,77 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Головашич Юлія Олександрівна просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, суд першої інстанції не дослідив і не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що суд першої інстанції визнав право власності на 1/2 частину автомобіля, без реального його поділу, з чим позивач не погоджується, адже грубо порушуються його права. Автомобіль не знаходиться у користуванні позивача, зареєстрований за відповідачем, а тому позивач бажає стягнути половину вартості даного транспортного засобу. Також позивачем були заявлені вимоги про визнання грошових коштів у сумі 100 000 грн. розміщених відповідачкою за договором банківського вкладу на банківському рахунку АТ Мегабанк спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідачки на користь позивача частину зазначених грошових коштів у сумі 50 000 грн та половину нарахованих процентів за час дії договору банківського вкладу. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені вищевказаних вимог проігнорував той факт, що банківський вклад був оформлений за час спільного проживання, а знятий відповідачкою тоді, коли сторони не знаходилися в подружніх відносинах, після чого відповідачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Крім того позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог про розподіл між сторонами боргових зобов`язань. Зазначає, що позивачем було взято позику та ці кошти були витрачені в інтересах сім`ї для придбання житлового будинку, земельних ділянок та квартири, що є спільним майном подружжя. Проте суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав недоведеності укладання договорів позики в інтересах сім`ї та використання зазначених коштів для придбання вищевказаного майна.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль марки BMW 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачкою ОСОБА_2 , є неподільною річчю, та на теперішній час перебуває у користуванні позивача ОСОБА_1 (що не заперечується сторонами), набутий у власність сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, вони не домовились про порядок його поділу в натурі, а тому суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу, а саме: по частині за кожним. В іншій частині позовних вимог відмовлено з підстав недоведеності позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 23 червня 2006 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 26).

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 12.11.2020 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (т. 1 а.с. 27).

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 08.02.2021 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено; визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :00:021:0069, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :00:021:0070, площею 0,0471 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 48,9 кв.м, житловою площею 25,2 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 2200,00 грн (т. 1 а.с. 48-50). Рішення набрало законної сили.

Крім того в період шлюбу, 15.10.2016 сторонами був придбаний автомобіль BMW 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я відповідачки ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 57, 58)

Згідно довідки ФОП ОСОБА_3 №0414/24-1, що діє на підставі сертифікату № 35/2024 від 16.01.2024, вартість автомобіля BMW 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , становить 322964,00 грн. (т. 1 а.с. 59-70).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, сторони з 23 червня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року шлюб між ними розірваний. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 08.02.2021 по справі № 610/2290/20 в порядку поділу спільного майна подружжя було визнано за відповідачкою ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину квартири, загальною площею 48,9 кв. м, житловою площею 25,2 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :00:021:0069, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :00:021:0070, площею 0,0471 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказав, що відповідачка ОСОБА_2 у своїй позовній заяві зазначила не все майно, яке підлягає поділу, а також змовчала про деякі факти, які є вкрай важливими при розгляді справи щодо розподілу спільно сумісного майна, а позивач через свою хворобу не зміг взяти участь у розгляді справи № 610/2290/20 та повідомити про них суд. По-перше, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був розділений між сторонами як спільно сумісне майно, був придбаний ним на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2006 року. Земельна ділянка - кадастровий номер :00:021:0069, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування вищенаведеного житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельна ділянка - кадастровий номер :00:021:0070, площею 0,0471 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які також були розподілені між сторонами як спільно сумісне майно, були придбані ним на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2006. Квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та яка була також розподілена між сторонами як спільно сумісне майно, була придбана позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2017. Для придбання вище зазначеного будинку та земельних ділянок, а також для здійснення будівництва та ремонту нового житлового будинку, який побудований після знесення старого будинку, та для вирішення інших побутових потреб сім`ї позивачем за 5 (п`ять) днів до купівлі будинку, та майже за два місяці до купівлі земельних ділянок, було взято в позику у ОСОБА_4 20 000 дол. США., що підтверджується договором позики від 18.10.2006, строк повернення позики - не пізніше 18.10.2018. Зазначив, що придбаний дерев`яний будинок 23.10.2006 був знесений, а на його місці побудований новий будинок зі шлакоблоку та обкладений цеглою, загальною площею 56,4 кв. м. Будівництво відбувалося більше 2-х років і згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації (серія ХК № 86 від 07.12.2008 року, видавник - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області) побудований житловий будинок є готовим до експлуатації. Вказав, що для купівлі старого будинку, його знесення, будівництва нового житлового будинку, здійснення ремонту, придбання меблів та проведення всіх комунікацій і т. д. необхідні були гроші, яких вони як подружжя не мали, а тому ним вони були позичені 18.10.2006, а для будівництва будинку потрібні були значні кошти. Крім того, для будівництва нового будинку позивачем були використані частково власні будівельні матеріали, які були розібрані з іншого побудованого будинку, ще в 90-х роках, але так як побудувати будинок з самого спочатку дійсно потребувало значних коштів, через що були взяті кошти в борг. Кошти, які були взяті в позику 18.10.2006, були витрачені саме на придбання земельних ділянок, будинку, його знесення, розбір будівельних матеріалів з іншого будинку, їх перевезення, придбання інших матеріалів, будівництво нового будинку, його ремонт, облаштування, підключення та підведення всіх комунікацій. Тобто, витрачені на користь та в інтересах сім`ї. Спільних коштів сторони не мали, адже після реєстрації шлюбу до придбання старого будинку та земельних ділянок пройшло лише до 4-х місяців. Зобов`язання за договором позики від 18.10.2006 позивач виконав частково, а саме повернув позикодавцю частину боргу в сумі 9 200 дол. США. Для придбання квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також для здійснення ремонту в квартирі, облаштування та для вирішення інших побутових потреб сім`ї, позивачем за 24 дні до купівлі квартири було взято в позику у ОСОБА_4 10 000 дол. США., строк повернення позики - не пізніше 04.04.2020. Зобов`язання за договором позики від 04.04.2020 позивач виконав частково, а саме повернув позикодавцю частину боргу в сумі 2300 дол. США. Отримані грошові кошти в позику були використані в інтересах сім`ї, так як за позичені кошти був придбаний житловий будинок, земельні ділянки та квартира, які згідно рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 08.02.2021 по справі № 610/2290/20 були визнані спільною сумісною власністю та були розподілені між сторонами. А тому зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики від 18.10.2006 та від 04.04.2017 є спільним для сторін у справі і підлягає поділу у рівних частках. Рішенням Постійно діючого третейського суду при товарній біржі «Санвест» від 7 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені в повному обсязі: стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 заборгованість за неповернуту позику за договором від 18.10.2006 в розмірі 10 800 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793/дол. США) станом на 07.08.2020 становить 298 936,44 грн; стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 суму штрафу за договором від 18.10.2006 за період з 29.07.2019 по 27.07.2020 в розмірі 39 420 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793/дол. США) станом на 07.08.2020 року становить 1 091118,00 грн; стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 заборгованість за неповернуту позику за договором від 04.04.2017 в розмірі 7 700 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793/дол. США) станом на 07.08.2020 становить 213 130,61 грн; стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 суму пені за договором від 04.04.2017 року за період з 04.04.2020 до 27.07.2020 в розмірі 365,22 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793/дол. США) станом на 07.08.2020 становить 10 109,03 грн. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.10.2020 ОСОБА_4 були видані виконавчі листи на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при товарній біржі «Санвест» від 7 серпня 2020 року. Балаклійським РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження (ЗВП № 63957969) та до сьогоднішнього часу з рахунків позивача щомісячно відраховуються грошові кошти на примусове виконання виконавчого листа, виданого Харківським апеляційним судом від 01.10.2020. Тому невиконане зобов`язання за договором позики від 18.10.2006 у вигляді заборгованості у розмірі 10 800 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793/дол. США) станом на 07.08.2020 становить 298 936,44 грн., необхідно поділити у рівних частках між сторонами, визначивши по 149 468 грн. 22 коп. (по 5400 доларів США) боргу за кожним, а також нараховану пеню. А невиконане зобов`язання за договором позики від 04.04.2017 року, у вигляді заборгованості у розмірі 7 700 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793/дол. США) станом на 07.08.2020 року становить 213 130,61 грн., необхідно поділити у рівних частках між сторонами, визначивши по 106 565 грн. 30 коп. (по 3 850 доларів США) боргу за кожним, а також нараховану пеню. Крім того, за час спільного шлюбу сторонами 15.10.2016 року був придбаний транспортний засіб BMW 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 . Оформлений вказаний транспортний засіб був на відповідачку, а тому остання і не зазначила його в списку спільно сумісного майна, і даний автомобіль не був поділений між подружжям. Враховуючи, що вказаний транспортний засіб не був поділений при розгляді справи 510/2290/20, відповідачка приховала даний факт, а також те, що даний автомобіль є неподільним, оформлений на відповідачку, вона ним користується та не бажає добровільно здійснити його розподіл, необхідно на сьогоднішній час стягнути вартість половини частки даного автомобіля на користь позивача. Також відповідачем при розподілі спільно сумісного майна був прихований факт наявності банківського вкладу у АТ «Мегабанк» у розмірі 100 000 грн. Банківський вклад (грошові кошти були спільним майном подружжя) був оформлений на відповідачку - ОСОБА_2 за час шлюбу. Але потім без відома позивача відповідачка переуклала договір банківського строкового вкладу на свою доньку - ОСОБА_5 . 24 квітня 2020 року грошові кошти в розмірі 100 000 грн. разом з нарахованими процентами за весь цей період були зняті відповідачем. Станом на 24 квітня 2020 року позивач разом з відповідачкою вже проживали окремо, шлюбних відносин не підтримували, спільного бюджету не мали, спільного господарства не вели, через що у червні 2020 року відповідачка подала вже позов про розлучення, тому відповідно до ст. 61 СК України, зазначені кошти є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто ст.60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідно до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Стаття 71 СК України, зокрема, визначає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц, від 04 жовтня 2023 року у справі № 345/2224/20 зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Зазначені вимоги Сімейного кодексу України кореспондуються з ч.3 ст.368 ЦК України майно, за якою набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 червня 2006 року між сторонами зареєстровано шлюб.

Згідно рішення Балаклійського районного суду м.Харкова від 12.11.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу сторонами 15.10.2016 року було придбано, зокрема, транспортний засіб BMW 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я відповідачки ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 57, 58).

Вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_3 №0414/24-1, що діє на підставі сертифікату № 35/2024 від 16.01.2024, вартість автомобіля BMW 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , становить 322964,00 грн. (т. 1 а.с. 59-70).

В рамках поділу спільного майна подружжя позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості спільного майна подружжя, а саме: вартості 1/2 частки автомобіля марки BMW 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 161482,00 грн.

Відповідачка заперечує проти виплати компенсації, посилаючись на те, що зазначеним автомобілем на теперішній час користується позивач ОСОБА_1 .

При цьому не заперечує проти визнання за позивачем права на частку автомобіля марки BMW 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину транспортного засобу - автомобіль BMW 740, 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

При цьому колегія суддів враховує, що відповідачка не має посвідчення водія, що підтверджується довідкою.

Таким чином доводи, що спірний транспортний засіб перебуває у користуванні саме позивача заслуговують на увагу.

Згоди на вимогу компенсації за автомобіль марки BMW 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідачка не надала.

Тому рішення в цій частині відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновки суду.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за невиконане зобов`язання за договором позики від 18.10.2006 у розмірі 10 800 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793 дол. США) станом на 07.08.2020 становить 298 936,44 грн. та поділу у рівних частках між сторонами, визначивши по 149 468,22 грн. боргу за кожним; стягнувши з відповідача на користь позивача 149 468 грн. 22 коп. боргу за договором позики від 18.10.2006, а також стягнути з відповідача на користь позивача 545 559 грн. суми штрафу за договором позики від 18.10.2006. А також про стягнення заборгованості за невиконане зобов`язання за договором позики від 04.04.2017 у розмірі 7 700 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793 дол. США) станом на 07.08.2020 становить 213 130,61 грн., та поділуу рівних частках між позивачем та відповідачем, визначивши по 106 565 грн. 30 коп. боргу за кожним; стягнути з відповідача на його користь позивача 106 565 грн. 30 коп. боргу за договором позики від 04.04.2017; стягнути з відповідача на його користь позивача 5 054 грн. 51 коп. суму пені за договором позики від 04.04.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Постійно діючого третейського суду при товарній біржі «Санвест» від 7 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованість за неповернуту позику за договором від 18.10.2006 року в розмірі 10 800 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793/дол.США) станом на 07.08.2020 року становить 298 936,44 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму штрафу за договором від 18.10.2006 року за період з 29.07.2019 по 27.07.2020 в розмірі 39 420 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793/дол.США) станом на 07.08.2020 року становить 1 091 118,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованість за неповернуту позику за договором від 04.04.2017 року в розмірі 7 700 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793/дол.США) станом на 07.08.2020 року становить 213 130,61 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму пені за договором від 04.04.2017 року за період з 04.04.2020 до 27.07.2020 в розмірі 365,22 доларів США, що згідно курсу НБУ (27,6793/дол.США) станом на 07.08.2020 року становить 10 109,03 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 третейський збір в розмірі 8 400 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.10.2020 по справі № 1-0807/20 заяву ОСОБА_4 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Санвест» від 7 серпня 2020 року у складі судді Санжаревського І.А. по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договорами позики задоволено.

Видано виконавчі листи на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Санвест» від 7 серпня 2020 року у складі судді Санжаревського І.А. по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договорами позики.

Позивач зазначає, що вказані кошти ним було взято в позику у ОСОБА_4 за договорами позики від 18.10.2006 та від 04.04.2017 для придбання житлового будинку, квартири та земельних ділянок (які за рішенням суду від 08.02.2021 визнанні спільним майном подружжя та визнано право власності на частку за відповідачкою ОСОБА_2 ), а також для здійснення будівництва та ремонту нового житлового будинку, який побудований після знесення старого будинку, та для вирішення інших побутових потреб сім`ї подружжя, тому останній просив визнати борг за вказаним договором спільним боргом подружжя та здійснити його поділ.

Згідно ст.ст. ,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_2 була обізнана про наявність договорів позики та давала згоду на їх укладання. Також позивачем не надано належних доказів того, що кошти, отримані ОСОБА_1 за вказаними договорами позики, витрачені в інтересах сім`ї.

Отримуючи в позику грошові кошти без згоди другого з подружжя, що не підтверджено згодою ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 стає учасником зобов`язальних правовідносин, особисто відповідає за повернення грошових коштів реально чи особистим майном.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, у постанові Верхового Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 133/9228/14ц, у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2023 року у справі № 466/10235/18, у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 947/31704/19.

Сам факт укладання договорів позики в період, коли подружжям набувалось у власність інше майно, не є достатнім доказом, що одержані кошти було витрачено саме на придбання майна у спільну сумісну власність подружжя.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за невиконаними договорами позики від 18.10.2006 року та від 04.04.2017 року.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання грошових коштів у сумі 100 000 грн., розміщених відповідачем, ОСОБА_2 , за договором банківського вкладу на банківському рахунку від 24.06.2019 року № 21201-509К/2019 в АТ «Мегабанк» спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з відповідачки ОСОБА_2 1/2 частину банківського вкладу за договором банківського вкладу від 24.06.2019 № 21201-509К/2019 в АТ «Мегабанк», а також 1/2 частину виплачених процентів.

Матеріали справи свідчать про те, що в період шлюбу 24.06.2019 в АТ «Мегабанк» ОСОБА_2 уклала договір банківського вкладу № 21201-509К/2019 строком по 24.04.2020 на суму 100 000 грн, нараховані відсотки складали 14643,61 грн, загальна сума виплачених відсотків по вкладу (після утримання податків) 11788,12 грн, 24.04.2020 вклад отримано в касі відділення банку особисто ОСОБА_2 , відсотки по вкладу зараховувались на поточний рахунок ОСОБА_2 (згідно умов договору помісячно, протягом дії договору), станом на дату отримання вкладу відсотки виплачено банком повністю, що підтверджується додатком № 1 інформаційного листа, наданого 07.04.2025 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Мегабанк».

Вказаний договір банківського вкладу було укладено під час перебування сторін у шлюбі, зазначені кошти є спільними коштами подружжя. Даних про те, що спірні кошти були витрачені в інтересах сім`ї матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини по справі у цій частині та помилково дійшов висновку про відсутність підстав для визнання грошових коштів у сумі 100 000 грн., розміщених відповідачем, ОСОБА_2 , за договором банківського вкладу на банківському рахунку від 24.06.2019 року № 21201-509К/2019 в АТ «Мегабанк» спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з цим оскаржуване рішення у зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача 1/2 частини банківського вкладу розміщеного відповідачем за договором банківського вкладу від 24.06.2019 № 21201-509К/2019 в АТ «Мегабанк» у розмірі 50 000 грн, а також половину виплачених процентів у розмірі 5894,06 грн, що в загальній сумі складає 55894,06 грн., які набуті в період шлюбу та були одержані відповідачкою і витрачені на власний розсуд.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6Конвенціїпрозахистправлюдиниіосновоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Згідно ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 670,73 грн.

Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Головашич Юлії Олександрівни - задовольнити частково.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 25 червня 2025 року в частині вимог про стягнення частини грошових коштів, розміщених відповідачем за договором банківського вкладу на банківському рахунку в AT «Мегабанк» у сумі 50 000 грн. та нараховані проценти скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Позовні вимоги у зазначеній частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 55 894,06 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 670,73 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина