УХВАЛА

19лютого 2026 року

м. Київ

справа № 755/5749/25

провадження № 61-1689ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 січня 2026 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування у розмірі 23 419, 11 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року, позов ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено. Стягнуто

з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість

у розмірі 23 419, 11 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

26 листопада 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року.

02 грудня 2025 року матеріали справи № 755/5749/25 витребувано

з Дніпровського районного суду м. Києва.

17 грудня 2025 року матеріали справи надійшли на адресу Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та визначено скаржнику десятиденний строк, з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків, шляхом надання інформації про наявність або відсутність в учасників справи електронного кабінету, надання квитанції про сплату судового збору у розмірі 4 542, 00 грн та надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій навести поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду, з урахуванням роз`яснень викладених в ухвалі, а також зазначити обставини, які унеможливлювали звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою упродовж встановленого законодавством строку на апеляційне оскарження, оскільки наведені до суду причини пропуску строку були визнані судом неповажними.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 січня 2026 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року повернуто заявнику з підстав передбачених частиною третьою статті 185, частиною шостою статті 357 ЦПК України.

10 лютого 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 січня 2026 року у справі № 755/5749/25.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права при постановленні ухвали про повернення апеляційної скарги.

Заявник зазначив, що апеляційний суд не направляв йому копію ухвали Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху. Із змістом ухвали ознайомився в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 07 січня 2026 року, оскільки з 18 грудня 2025 року по 07 січня 2026 року перебував за кордоном на лікуванні.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи

в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги встановлено статтею 356 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частини шостої статті 357 ЦПК України, питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Тлумачення частини шостої, сьомої статті 357 ЦПК України, частини третьої статті 185 ЦПК України свідчить, що якщо недоліки апеляційної скарги не усунуті, у строк, встановлений судом, то апеляційна скарга повертається судом.

Аналіз рішень Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що

26 листопада 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року

у справі № 755/5749/25.

02 грудня 2025 року матеріали справи № 755/5749/25 витребувано

з Дніпровського районного суду м. Києва.

17 грудня 2025 року матеріали справи надійшли на адресу Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та визначено скаржнику десятиденний строк, з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків зазначених в ухвалі.

Копію ухвали Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, направлено електронну пошту апелянта ОСОБА_1 - 19 грудня 2025 року.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, копію ухвали Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року було доставлено до електронної пошти апелянта ОСОБА_1 - 22 грудня 2025 року.

Таким чином, недоліки апеляційної скарги мали бути усунені не пізніше

01 січня 2026 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 січня 2026 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 07 серпня 2025 року, визнано неподаною і повернуто заявнику.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, виходив із того, що у наданий судом строк, вимоги ухвали Київського апеляційного суду

від 18 грудня 2025 року не виконані, недоліки апеляційної скарги не усунені.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд, правильно застосувавши положення статті 185, 357 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 634/343/20 зроблено висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, чи, принаймні, не заперечує, щоб цей засіб комунікації використовувався судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або, принаймні, повинна була дізнатися про повідомлення.

З огляду на зазначену позицію Верховного Суду, доводи касаційної скарги про те, що ухвалу Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року не було надіслано заявнику не заслуговують на увагу, оскільки, апеляційним судом встановлено, що копію ухвали від 18 грудня 2025 року було доставлено до електронної пошти апелянта ОСОБА_1 .

За загальним правилом, повернення апеляційної скарги не позбавляє заявника права подати нову апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 356 ЦПК України, оскільки визнання неподаною та повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Таким чином, посилання заявника на те, що ухвала про повернення апеляційної скарги у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху є обмеженням заявника у праві доступу до суду не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд не позбавив заявника права подати нову апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 185 ЦПК України.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не

є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про повернення апеляційної скарги є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 185, 357, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 14 січня 2026 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак