Справа № 147/352/26
Провадження № 2-з/147/3/26
УХВАЛА

іменем України

27 лютого 2026 року с-ще Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О.Г., розглянувши заяву представника позивача адвоката Воронцової Яни Вадимівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Тростянецький районний суд Вінницької області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою у розмірі 7593,19 доларів США, що еквівалентно 326748,63 грн.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.02.2026 судді передано заяву представника позивача адвоката Воронцової Яни Вадимівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заява мотивована тим, що 06 березня 2025 року відповідач отримала від позивача позику у розмірі 4000 доларів США під 6 % на місяць зі строком повернення до 06 вересня 2025 року. У встановлений строк грошові кошти повернуті не були.

У розписці відповідач зазначила, що є власницею житлового будинку площею 101,4 кв.м у с. Северинівка Гайсинського району Вінницької області та земельної ділянки площею 1,8 га (кадастровий номер :01:001:0287) і зобов`язалася не відчужувати це майно до повного погашення боргу. Разом з тим перевіркою встановлено, що вказана земельна ділянка відповідачу не належить і ніколи не належала, що свідчить про надання недостовірних відомостей щодо її майнового стану.

Водночас встановлено, що відповідачу на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який не перебуває під арештом чи іншим обтяженням. Іншого майна, за рахунок якого можливе виконання рішення суду, у відповідача не виявлено.

З огляду на неповернення боргу, недостовірність відомостей щодо майна та відсутність обтяжень на будинок, існує реальний ризик його відчуження з метою ухилення від виконання можливого рішення суду.

Посилаючись на положення статей 149150 ЦПК України та правові висновки Верховного Суду (зокрема постанови від 04.04.2023 у справі №907/268/22, від 21.08.2020 у справі №904/2357/20, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду щодо критеріїв співмірності та обґрунтованості заходів забезпечення позову), заявник зазначає, що накладення арешту на житловий будинок є співмірним позовним вимогам та спрямоване виключно на забезпечення реального виконання можливого рішення суду.

У зв`язку з викладеним заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Заявник вважає, що підстав для застосування зустрічного забезпечення немає, оскільки арешт майна не позбавляє відповідача права володіння та користування ним і має виключно тимчасовий характер до вирішення спору по суті.

Зваживши доводи заяви, дослідивши долучені матеріали, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно з пунктом 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспектістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25.05.2016, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду міста Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно достатті 124 Конституції Українисудові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті. Судом встановлено, що на даний час між Між сторонами виник спір щодо належного виконання грошового зобов`язання за розпискою від 06 березня 2025 року, а саме повернення позики у розмірі 4000 доларів США та сплати погоджених процентів у встановлений строк до 06 вересня 2025 року.

Спір зумовлений невиконанням відповідачем обов`язку з повернення грошових коштів у визначений розпискою строк, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Заявником в заяві про забезпечення позову зазначено причини, у зв`язку з чим потрібно забезпечити позов. Заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, є співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, в разі задоволення позову.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Перевірено аргументованість вимоги про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, враховано те, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, в разі подання позову до суду.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Отже, з урахуванням характеру заявлених вимог про стягнення грошової заборгованості, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно є співмірним заходом забезпечення, оскільки спір має майновий характер, а виконання можливого рішення суду здійснюватиметься за рахунок майна боржника.

Невжиття заходів забезпечення може призвести до відчуження такого майна та, як наслідок, істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення боргу.

Крім того, як передбачено положеннями ч.7 ст.153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

За обставинами справи суд також бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, зокрема те, що заборона вчинення дій щодо спірного майна є тимчасовим заходом і не є формою позбавлення майна або повного утруднення його використання.

Відповідно до ч.4 ст.154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Оскільки судом застосовано захід забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно, такий захід має тимчасовий характер, не позбавляє відповідача права володіння та користування майном і сам по собі не спричиняє йому збитків чи інших істотних негативних наслідків, пов`язаних із забезпеченням позову.

Заходи забезпечення позову за змістом не є тотожними змісту заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 149, 150, 151 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача - адвоката Воронцової Яни Вадимівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ): житловий будинок, загальною площею 101,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Для виконання ухвали надати її копію позивачу.

Дана ухвала відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О. Г. Борейко