КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4678/25
Провадження № 2-з/488/2/26
У Х В А Л А

Іменем України

23.01.2026 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді Щеглової Я.В.,

за участі секретаря судового засідання Чемерової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивача адвоката Лобана Олега Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів у порядку реституції,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває вказана вище позовна заява ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Лобаном Олегом Вікторовичем.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути в порядку реституції з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 659 040,52 грн., з яких 417 607 грн. сума основного боргу за курсом НБУ станом на 16.10.2025; 41 429,13 грн. 3% річних та 200 006,39 грн. інфляційного збільшення. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору.

21.01.2026 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Лобана Олега Вікторовича про забезпечення цього позову.

У заяві про забезпечення позову позивач просить вжити заходи забезпечення позову про стягнення грошових коштів у порядку реституції шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності. Зазначав, що відповідач неодноразово висловлювалася у колі друзів про бажання продати свій будинок та виїхати за межі України. У зв`язку з чим, позивач рахує єдиним способом захисту своїх майнових прав забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача. Враховуючи розмір грошових коштів, що має повернути відповідач до співмірності заходів забезпечення позову, покладаючись на принципи здійснення цивільного судочинства, враховуючи бажання відповідача залишити межі України, на думку позивача, є достатньо підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З огляду на матеріали позовної заяви, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.05.2025 у справі № 490/11874/23 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики грошових коштів, укладеного 01.10.2019. Рішення набрало законної сили.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову заявник зазначав, що між сторонами існує спір, предметом якого є стягнення в порядку реституції з відповідача грошових коштів за договором позики, який визнано недійсним в судовому порядку, і таке рішення суду набрало законної сили.

На підтвердження доводів заяви ОСОБА_1 надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо житлового будинку АДРЕСА_1 та копію ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.05.2020 у справі № 488/704/20 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При розгляді заяв про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, їх співмірність та чи невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист. При цьому суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

По суті забезпечення позову є встановленням судом тимчасових обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні ґарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Однак, позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду.

Між тим, самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 21.11.2018 у справі № 752/6255/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім того, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.10.2025 позивачу вже було відмовлено у задоволенні аналогічної заяви про забезпечення позову. Між тим, у новій заяві про забезпечення позову позивач також не надав суду доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду. Більше того, ця заява про забезпечення позову за своїм змістом є аналогічною попередній, у задоволенні якої відмовлено.

Таким чином, заявник належними та допустимими доказами не обґрунтував припущення того, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у цій справі.

Згідно з ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Оцінюючи наведені позивачем обставини, в обґрунтування заяви про забезпечення позову та надані докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

Керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Лобану Олегу Вікторовичу у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів у порядку реституції.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Ухвала суду складена 23 січня 2026 року.

Суддя: Я.В. Щеглова