КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/2363/25 Головуючий у І інстанції Анапріюк С.П.
Провадження №22-ц/824/2385/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2026рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Гаврилко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішенняФастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернувся Фастівського міськрайонного суду Київської області з цим позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 161 917,00 грн, суму вартості за проведення експертного дослідження у розмірі 5 500,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09 липня 2024 року приблизно об 11 годині 55 хвилин ОСОБА_1 , будучи учасником дорожнього руху по вул. Київській в м. Фастові, керуючи автомобілем Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у бік вул. Івана Ступака в м. Фастові, виїжджаючи на головну дорогу, не була уважна та скоїла зіткнення з автомобілем Opel Zafira реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, власником якого є ОСОБА_2 .

В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.08.2034 у справі № 381/3446/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення.

10.07.2024 позивач звернувся до Страхової компанії «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування. 13.09.2024 позивач отримав страхове відшкодування у розмірі 85 194,00 грн.

Позивач зазначає, що транспортний засіб після ДТП знаходиться у такому технічно несправному стані, який не дозволяє та унеможливлює його експлуатацію, а тому після отримання суми страхового відшкодування він самостійно замовив експертне дослідження для встановлення розміру збитку, завданого пошкодженням його автомобіля, оскільки із сумою страхової виплати він не згоден.

04.02.2025 позивач уклав договір № 2289 з ФОП ОСОБА_4 щодо визначення вартості матеріального збитку.

Згідно з висновком № 2289 від 10.02.2025 щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого власнику Opel Zafira реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 247 111,15 грн.

Різниця між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування становить 161 917,00 грн.

Звертає увагу, що фактичний розмір завданої шкоди, який підлягає відшкодуванню потерпілому, включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт).

Оскільки відповідач не сплатив в добровільному порядку різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Крім цього просив стягнути на його користь вартість проведеного експертного дослідження у розмірі 5000,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2025 року позов задоволено частково. Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 161 916 гривень 77 копійок.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені ним у зв`язку із проведенням експертного дослідження, у розмірі 5 500 гривень 00 копійок.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень 00 копійок.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачену ним суму судового збору у розмірі 1724 гривні 17 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «НАСК «Оранта» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23.10.2023 року (Поліс № АТ/5225232), зі страховою сумою за шкоду майну в розмірі 160 000,00 гривень; а також за Договором добровільного комплексного страхування до Полісу АТ /5225232 (Поліс добровільного комплексного страхування ЕАП №0534600) від 23.10.2023 року, згідно якого додатково застраховано відповідальність володільця транспортного засобу Страховика НАСК «Оранта» в розмірі 100 000,00 гривень.

Скаржник зазначає, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції жодним чином не врахував наявність у відповідача вищевказаних Договорів страхування цивільно-правової відповідальності, за змістом яких у разі нанесення відповідачем майнової шкоди у результаті ДТП третім особам, майнова шкода, що відшкодовується страховиком НАСК «Оранта» становить 260 000,00 гривень.

За таких обставин, на думку скаржника, позивач не вправі заявляти вимоги до відповідача, оскільки відшкодування майнової шкоди має здійснювати страховик.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги звіт про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №39623 від 30.07.2024 року, складений за замовленням страхової компанії, натомість врахував та поклав в основу рішення Звіт №2289, складений на замовлення позивача, не навівши належного мотивування щодо врахування одного доказу та не врахування іншого.

В свою чергу, скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що під час складання Звіту №2289 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди завданої власнику КТЗ від 10.02.2025 року, складеного ФОП ОСОБА_4 (надалі - Звіт №2289) для здійснення розрахунку було використано автомобіль «Опель» іншої комплектації та з іншими технічними характеристиками, які значно відрізняються від комплектації та технічних характеристик автомобіля, який зазнав пошкоджень внаслідок ДТП.

Зазначає також, що складанню кожного із Звітів передувало обстеження пошкоджень КТХ, про що були складені Протокол (Акт) огляду транспортного засобу від 18.07.2024 року (Звіт №39623) та Акт технічного огляду КТЗ №2289 від 05.02.2025 року (Звіт №2289), що були узгоджені і підписані позивачем.

В той же час, у Звіті №39623 (Страхової компанії) зафіксовано пошкодження в кількості 36 позицій. Тоді як у Звіті №2289 (позивача) зафіксовано пошкодження КТЗ у кількості 23 позиції. Зокрема, Звіт №2289 не містить відомостей про пошкодження блоку фари, кріплення блок фари, покажчику повороту, ременя безпеки тощо. При цьому, з фотофіксації до звіту №2289 вбачається відсутність пошкодження блоку фари автомобіля, тобто автомобіль зазнав змін на час огляду ФОП ОСОБА_5 , не відповідав стану після ДТП, що впливає зокрема і на визначення вартості транспортного засобу до та після ДТП.

Такі суперечності в ході розгляду справи не були усунуті, а тому, на думку скаржника, Звіт №2289 не мав братися судом до уваги.

Крім того, Звіт №2289 (позивача) не містить визначення вартості транспортного засобу до ДТП, що має значення при визначенні розміру матеріальної шкоди.

Скаржник також вказує на те, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду в справах з аналогічними правовідносинами, зокрема викладені в постанові від 21.11.2021 року у справі №204/5314/18від 01.08.2018 року у справі №363/2222/16 та інших.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку, визначеному положеннями статті 360 ЦПК України та у визначені судом строки, направивши на адресу апеляційного суду письмові пояснення по справі.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Пустовіт О.Ю. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник третьої особи, НАСК «Оранта», Негрич С.Ю. проти задоволення апеляційної скарги не заперечувала, надала суду пояснення, в яких посилалась на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог та помилковість судового рішення.

Представник позивача ОСОБА_6 - адвокат Ничик А.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини по справі.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля «Opel Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с.9).

Постановою Фастівського міськрайоного суду Київської області від 27.08.2024 у справі №381/3446/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.11-12).

Згідно з цією постановою суду, 09.07.2024 об 11 годині 55 хвилин, ОСОБА_1 будучи учасником дорожнього руху по вулиці Київська у м. Фастові Київської області, керуючи автомобілем Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у бік вул. Івана Ступака у м. Фастові, виїжджаючи на головну дорогу, не була уважна та скоїла зіткнення з автомобілем Opel реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, чим порушила пункти 2.3 Б, 2.1 (розділу 33) Правил дорожнього руху. У результаті цього вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з повідомленням про подію, ОСОБА_3 повідомив Генеральному директору ТДВ «СК «Гардіан» Берліну В.М. про дорожньо-транспорту пригоду, яка сталася 09.07.2024.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату ДТП була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта» на підставі полісу №АТ/5225232 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності страховика становить 160000,00 грн, франшиза становить 0,00 грн. Згідно з договором додаткового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким було додатково застраховано автомобіль Mitsubishi Galant, страхова сума становить 100000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 50104 від 13.09.2024, ПАТ НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 85 194,38 грн.

Акт технічного огляду колісного транспортного засобу №2289 від 05.02.2025, виконаний ФОП ОСОБА_4 , містить інформацію про назви деталей та опис пошкоджень колісного транспортного засобу (КТЗ) Opel Zafira, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 VIN НОМЕР_4 , належного ОСОБА_2

Ремонтна калькуляція №2289 від 06.02.2025, складена ФОП ОСОБА_4 , щодо колісного транспортного засобу (КТЗ) Opel Zafira, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 VIN НОМЕР_4 , містить перелік та вартість ремонтних робіт

Згідно зі звітом про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, №2289 від 10.02.2025, виконаного ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_2 , об`єкт оцінки: колісний транспортний засіб (КТЗ) Opel Zafira, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 VIN НОМЕР_4 , ринкова вартість КТЗ розрахована на дату оцінки: 247 111,15 грн, вартість відновлювального ремонту: 283 537,22 грн, значення коефіцієнта фізичного зносу: 0,700, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, складає 247 111,15 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, погодившись із наданим позивачем розрахунком розміру матеріального збитку. Суд виходив із того, що у відповідачки (як винуватця ДТП) виник обов`язок здійснити на користь позивача відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок її неправомірних дій; обрахована страховиком та виплачена позивачу сума страхового відшкодування ПАТ НАСК «Оранта» не покрила вартість шкоди, спричиненої протиправними діями відповідачки.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Зобов`язання щодо відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача ОСОБА_1 у її скоєнні, та отримання позивачем від страховика НАСК «Оранта» суми страхового відшкодування у розмірі 85194,00 грн.

Предметом спору в апеляційному суді є сума відшкодування майнової шкоди, яка не покриває витрати для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності, в тому числі на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1961-IV).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Оскільки у цій справі спірним є питання відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, то визначаючи розмір заподіяної шкоди, суд правильно керувався також нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац 1 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

З матеріалів даної справи вбачається, що 23 жовтня 2023 року між ПАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_1 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АТ/5225232), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 , ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну - 160 000,00 гривень, франшиза- 0 гривень

Крім того, 23 жовтня 2023 року між ПАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_1 було укладено Договір додаткового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів до Полісу АТ/5225232 (Договір ЕАП №0534600), яким було додатково застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 , ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну - 100 000,00 гривень, франшиза- 0 гривень

Таким чином, ліміт Страховика ПАТ НАСК «Оранта» за Полісом АТ/5225232 та Договором ЕАП №0534600 на дату дорожньо-транспортної пригоди становив 260 000,00 грн.

Встановлено також, що 12 липня 2024 року власник пошкодженого автомобіля «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_2 подав до ПАТ НАСК «Оранта» заяву на виплату страхового відшкодування, на підставі якої 18 липня 2024 року за участю ОСОБА_2 проведено огляд пошкодженого автомобіля позивача, за результатами якого складено Звіт про оцінку вартості (розміру) збитків.

Так, згідно даних Звіту №39623, ринкова вартість транспортного засобу «Opel Zafira», 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , на момент пошкодження становила 149 927,81 гривень; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - 370 2902,62 гривень; вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП станом на дату оцінки становить 149 927,81 грн. (а.с. 108)

До Звіту №39623 додано Протокол (Акт) огляду транспортного засобу від 18.07.2024 року, складений в присутності ОСОБА_2 (а.с. 125-126)

Статтею 28 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно зі статтею 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18.

Третьою особою ПАТ НАСК «Оранта» до матеріалів справи також додано Висновок вартості придатних залишків №39623/1, згідно якого вартість «Opel» д.н.з. НОМЕР_2 у пошкодженому стані складає 64 773,42 грн. (а.с. 121)

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції не дав оцінки Звіту №39623 про оцінку вартості (розміру) збитків, а також Висновку вартості придатних залишків №39623/1, не навів мотивування відхилення вказаних доказів, не дав оцінки аргументам відповідача та третьої особи щодо неналежності поданого позивачем Звіту №2289 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного ФОП ОСОБА_4 на замовлення позивача.

Поряд із цим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що поданий позивачем разом із позовною заявою Звіт №2289 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складений ФОП ОСОБА_4 не можна вважати належним доказом у даній справі, з огляду на наступне.

Так, у Звіті №2289 визначено ринкову вартість транспортного засобу «Opel Zafira» на дату оцінки - 247 111,15 грн, вартість відновлювального ремонту - 283 537,22 грн. (а.с. 17-25), таким чином оцінювач ОСОБА_4 дійшов висновку про те, що вартість відновлювального ремонту КТЗ перевищує його ринкову вартість.

Поряд зі цим, у Звіті №2289 відсутній розрахунок вартості КТЗ після ДТП (вартість залишків). Крім того, для здійснення розрахунку було використано автомобіль «Opel» іншої комплектації та з іншими технічними характеристиками, які відрізняються від комплектації та характеристик автомобіля, який зазнав пошкоджень внаслідок ДТП.

Доданий до Звіту №2289 Акт технічного огляду КТЗ від 05.02.2025 не містить відомостей про пошкодження блок-фари, кріплення блок-фари, покажчика повороту, ременя безпеки. Аналогічно, додані до Звіту №2289 фотосвітлини автомобіля також не містять даних про такі пошкодження. Тобто при проведенні огляду ФОП ОСОБА_4 не було зафіксовано пошкоджень, відмічених в Протоколі (Акті) огляду транспортного засобу від 18.07.2024 року, складеного в присутності ОСОБА_2 .

Із зазначеного можна зробити висновок про те, що станом на 05.02.2025 року (дату огляду ФОП ОСОБА_4 ) автомобіль позивача зазнав змін та не відповідав технічному стану після ДТП, що впливає на визначення вартості транспортного засобу до та після ДТП та інших економічних розрахунків.

З огляду на вказане, апеляційний суд ставить під сумнів наведені ФОП ОСОБА_4 у Звіті №2289 розрахунки та не приймає його до уваги.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 зазначила: "... за змістом статі 30 Закону № 1961-IVтранспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, ремонт автомобіля, вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961- IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП...".

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Зазначені висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно Звіту №39623 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням, складеного 30.07.2024 року на замовлення ПАТ НАСК «Оранта» ринкова вартість транспортного засобу «Opel Zafira», 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , на момент пошкодження становила 149 927,81 гривень; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - 370 2902,62 гривень; вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП станом на дату оцінки становить 149 927,81 грн. Відповідно до висновку вартості придатних залишків №39623/1, вартість «Opel» д.н.з. НОМЕР_2 у пошкодженому стані складає 64 773,42 грн.

Отже, у справі, яка переглядається, встановлено, що ремонт належного позивачу автомобіля вважається економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, а відтак розмір завданого позивачу матеріального збитку має становити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а саме: 149 927,81 - 64 773,42 = 85 154,39 грн.

З огляду на те, що страховиком ПАТ НАСК «Оранта» на користь позивача здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 85 194,00 грн, вимоги позивача про стягнення з винної особи майнової шкоди у розмірі 161 917,00 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, заявлена позивачем вимога про відшкодування витрат на оплату проведення оцінки в розмірі 5000,00 грн також задоволенню не підлягає, оскільки фактично є похідною від основної вимоги, крім того, апеляційний суд не взяв до уваги Звіт № 2289 ФОП ОСОБА_4 .

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2025 року ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2586, 25 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2025 року та ухвалити нове рішення по справі.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останньою витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2586 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят шість) гривень 25 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ЄДРПОУ - 00034186, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д.

Повне судове рішення складене 05 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Борисової О.В.

Судді: Голуб С.А.