ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 жовтня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Новокодацького районного суду м. Дніпра із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що з 06.12.2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після повномасштабного вторгнення російської федерації, у зв`язку з безпековою ситуацією відповідачка разом з дитиною виїхали з тимчасово окупованого міста Маріуполь Донецької області до Федеративної Республіки Німеччини, де проживає і на тепер. Він продовжив службу в поліції Донецької області.

Ще до виїзду родини за кордон, протягом останніх декількох років, сімейні відносини фактично трималися на його моральних переконаннях та усвідомленні необхідності збереження сім`ї, тоді як відповідач систематично проявляла зневажливе ставлення та байдужість до нього, як до чоловіка, батька та особистості. Це виражалося у емоційному контролі, знеціненні його професійних та особистих досягнень, систематичних маніпуляціях та застосуванні подвійних стандартів у стосунках. Вона ігнорувала його емоційні потреби та переживання, навмисно створювала ситуації, що викликали у нього постійне почуття провини без об`єктивних підстав. Такі дії призводили до порушень його психоемоційного стану, відчуття дискомфорту та емоційного виснаження, що негативно впливало на його життя, здоров`я та загальний добробут. Але, не дивлячись на це, він не провокував та не погоджувався на розрив відносин, а навпаки, до останнього підтримував сім`ю. Фактично під час несення ним служби в зоні бойових дій у Донецькій області у 2024 р., відповідачка почала приховувати своє особисте життя та вступати в інтимні стосунки з іншими чоловіками. У вересні 2024 року вона почала знайомства через додаток «Tinder», а в листопаді 2024 року вступила у позашлюбні інтимні стосунки з чоловіком на ім`я ОСОБА_4 , вік 35 років. Після припинення цих відносин у грудні 2024 року вона почала нові інтимні стосунки з іншим чоловіком німцем на ім`я ОСОБА_5 , 42 роки, які тривають донині. У лютому 2025 року супроводжуючи свою літню матір, він прибув до Німеччини. 03.03.2025 року, виконуючи з донькою шкільне завдання на ноутбуці, він випадково виявив у хмарному сховищі «Google Фото» численні фотографії та відеозапис інтимного характеру, які підтверджують факт зради.

Позивач зазначав, що у них з відповідачем існували реальні сімейні відносини, спільні побутові, фінансові інтереси та плани на майбутнє, що підтверджує наявність між нами справжніх сімейних стосунків до моменту встановлення факту подружньої зради з боку відповідача. Таким чином, подружня зрада відповідача мала місце саме у період фактичного існування сімейних відносин та спільного ведення господарства, що свідчить про протиправний характер її дій та спричинену йому моральну шкоду. Враховуючи вчинення подружньої зради, систематичну зневагу до нього, порушення принципів сімейного життя та значні моральні страждання, збереження шлюбу є неможливим. Подальше подружнє життя суперечить його інтересам, тому він наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням факту порушення відповідачем подружньої вірності, систематичного психологічного тиску та глибоких моральних страждань, наголошує на категоричній неможливості будь-якого примирення чи застосування судом заходів, спрямованих на збереження шлюбу, оскільки це прямо суперечить його життєвим інтересам та завдає йому додаткових моральних страждань. Подружня зрада відповідача спричинила йому моральну травму та негативні наслідки: були порушені його актуальні життєві плани (придбання родинного житла після завершення війни, подальший кар`єрний розвиток), суттєво погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Його уклад життя був знищений в один момент і не може бути відновленими на тому ж рівні, яким були до подружньої зради. Також мали наслідком настання негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, фіксованість на негативних переживаннях за своє майбутнє, невпевненість у собі, тривога. Наслідки подій, що сталися, потягли за собою нераціональне витрачання його життєвого часу, зокрема на проведення правових заходів з підготовки позовної заяви. Це обумовило необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. У результаті подружньої зради відповідача були повністю зруйновані його конкретні життєві плани, зокрема придбання родинного житла після завершення війни, подальший кар`єрний розвиток у правоохоронних органах, спільне виховання дитини в повноцінній родині та забезпечення її стабільного майбутнього. Через це його життя втратило визначеність та чітку перспективу, що негативно вплинуло на його психоемоційний стан та призвело до зниження професійної активності, впевненості в собі й погіршення якості його життя загалом. Ще одним фактором який спричинив моральні страждання, це лицемірство і брехливість відповідача, невизнання своєї провини та відсутність каяття після виявлення факту подружньої зради. Також наклалася ситуація багаторічного емоційного аб`юзу зі сторони відповідача. У результаті моральних страждань, завданих йому подружньою зрадою відповідача, його психологічний та емоційний стан значно погіршився. Він був вимушений звернутись за професійною психологічною допомогою до фахівців благодійного фонду «Серце Азовсталі». При цьому, з метою збереження конфіденційності та уникнення додаткового психологічного дискомфорту, психологічну допомогу він отримував анонімно (без зазначення персональних даних). Таким чином, обставина звернення до психологів за анонімною допомогою є додатковим доказом глибини та інтенсивності спричинених йому моральних страждань та негативного впливу дій відповідача на його психоемоційний стан. Після розірвання шлюбу донька буде проживати з матір`ю. Він фізично здоровий та не потребує майнової допомоги від відповідача на його утримання після розірвання шлюбу. Відповідач також фізично здорова і майнової допомоги з його боку після розірвання шлюбу не потребує.

Просив шлюб, зареєстрований 06.12.2014 р. Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 579, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвати. Прізвище відповідача ОСОБА_2 після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне ОСОБА_7 , судові витрати покласти на відповідача. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду у розмірі 8000,00 грн.

Заочним рішенням Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 06.12.2014 р. Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 579, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, яким: Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , укладений 06.12.2014, актовий запис № 371618. Зазначити у резолютивній частинах рішення, що причиною розірвання шлюбу є подружня зрада з боку ОСОБА_2 , скоєна у період з вересня 2024 року по березень 2025 року, що підтверджує порушення відповідачем ОСОБА_2 своїх сімейних обов`язків відповідно до ст. 3, 7 Сімейного кодексу України. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну (немайнову) шкоду у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень як компенсацію за моральні страждання, завдані внаслідок подружньої зради. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку з апеляційним оскарженням, у розмірі сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Апелянт вважає, що, судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права під час розгляду справи № 761/11985/25, що призвело до неправильного вирішення спору в частині спричинення йому подружньою зрадою з боку ОСОБА_2 моральної шкоди.

Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

14.01.2026 року до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення відповідача щодо позовної заяви. Крім того, просила зберегти поточне прізвище їй та дитині після розлучення.

16.01.2026 року до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення позивача на пояснення відповідача.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з п. 1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді, а також оголошенням на веб-порталі Судової влади України.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.12.2014 року, який був зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 579, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане 06.12.2014 р.

Від даного шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 СК України, за позовом одного з подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У відповідності до вимог ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач та відповідач не пов`язані спільним побутом та проживанням тривалий час, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача і дитини і є неможливим, а сім`я розпалася остаточно, в зв`язку з чим правомірно задовольнив позовні вимоги про розірвання укладеного між сторонами шлюбу.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Разом з тим, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне.

Крім того, колегія суддів враховує посилання відповідачки щодо збереження поточного прізвища їй та дитині після розлучення, викладені у її письмових поясненнях від 14.01.2026 року.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, зважаючи на наступне.

Позивач зазначав, що після виявлення факту зради він переживав сильний емоційний стрес, втрату довіри, приниження та депресивний стан, у зв`язку з чим зареєстрував звернення по допомогу до практичного психолога ГО «Серце Азовсталі», про що надано скіншот з електронної пошти.

Як доказ факту зради позивач надав скріншот із сервісу «Google Фото», на якому, за його словами, зафіксовано відповідача у ситуації, що свідчить про інтимні стосунки з іншою особою.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується лише у випадку, коли доведено протиправну поведінку відповідача, наявність шкоди, причинний зв`язок між шкодою та діями відповідача, а також вину відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі N 216/3521/16-ц (провадження N 14-714цс19) зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі N 766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» (далі Постанова ПВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 9 зазначеної Постанови ПВСУ передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що скріншот із «Google Фото», поданий позивачем, не містить відомостей, які б достовірно та беззаперечно підтверджували факт подружньої зради. Зокрема, із його змісту неможливо ідентифікувати осіб, зафіксованих на зображенні, встановити обставини, час та місце створення відповідного файлу, а також характер взаємовідносин між такими особами.

Вказаний доказ носить оціночний та припущений характер і сам по собі не підтверджує наявності обставин, на які посилається позивач.

Крім того, в ході розгляду справи позивачем не було подано ні доказів автентичності фото, а також не надано експертного підтвердження відсутності втручання в зображення.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, а суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та їх сукупність.

Суд враховує поданий скріншот з електронної пошти позивача про реєстрацію звернення по допомогу до практичного психолога ГО «Серце Азовсталі» за допомогою у зв`язку з емоційним напруженням, та те що він колишній працівник поліції у спеціальному званні «підполковник поліції», учасник бойових дій.

Разом із тим зазначені документи підтверджують виключно факт психологічного дискомфорту, однак не містять доказів протиправної поведінки відповідача, що перебувала б у причинно-наслідковому зв`язку із заявленою шкодою.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що позивач у ході розгляду справи не довів факту подружньої зради, як і не надав доказів причинного зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 березня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко