Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2057/25

06 лютого 2026 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представника відповідача, адвоката - Круця В.М. (в режимі ВКЗ),

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

14.08.2025 року ТзОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обгрунтовують заявлені позовні вимоги тим, що 12.10.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1138354 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису що був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Згідно умов кредитного договору, кредит надано відповідачу на наступних умовах: сума виданого кредиту - 3000 грн. 00 коп.; дата надання кредиту - 12.10.2020 року; строк кредиту: 30 днів; валюта кредиту UAH; цільове призначення - на споживчі потреби; стандартна процентна ставка 1,9 % в день. Посилаються на те, що первісний кредитор виконав умови кредитного договору в повному обсязі, однак відповідач ОСОБА_1 , в порушення умов договору не виконала у повному обсязі взяті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 12.06.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить -6411 грн.00 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі-3 000 грн.00 коп., прострочена заборгованість за процентами в розмірі - 3411 грн. 00 коп.

Зазначають, що 07.09.2021 року міжТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-07092021. Також 07.09.2021 року, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 1138354 від 12.10.2020 року до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Просять стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заборгованість за кредитним договором № 1138354 від 12.10.2020 року в сумі - 6411 грн.00 коп., сплачений судовий збір у розмірі - 2422 грн. 40 коп., а також 10500 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Ухвалою Надвірнянського р-нного суду від 18.08.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощено позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін у судове засідання. Відповідачу надано термін для подання відзиву на позов.

Представник позивача ТзОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн»- Пархомчук С.В. у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника ТзОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», у випадку неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Також до суду було скеровано заяву розподіл судових витрат, понесених у звязку з розглядом справи. Представник позивача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» витрати на професійну правову допомогу у розмірі -10500 грн. 00 коп.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Круць В.М. позовні вимоги ТзОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» не визнав та 10.09.2025 року подав в інтересах ОСОБА_1 відзив в якому вказує, що відповідач ОСОБА_1 не укладала кредитного договору, на підставі якого заявлено позов, протилежного не доведено позивачем. Порядок підписання договору суперечить законодавству про електронний документообіг. Електронна адреса, яка вказана у довідці не є офіційною адресою відповідача та не використовувалася нею більше семи років. Відповідачу не надходили вимоги кредитора. Не повідомлялося про уступку права вимоги, відтак, у відповідача відсутній будь-який обов`язок сплачувати кошти позивачу.

Зазначає, що правова природа процентів за договором відповідачу не відома. З договору неможливо прочитати його умови. У тексі позовної заяви вказано, що відсоткова ставка становить 1,9% в день. Також вказано, що строк договору становить 30 днів. Відтак, за умови існування договірних відносин (якби відповідач дійсно укладала договір) позивач мав би розраховувати відсотки за кредитом 1,99% від 3000 грн. за період 30 днів, що становить -1710 грн., а не -3411 грн., як про це вказує позивач.

Категорично заперечує що ОСОБА_1 укладала якісь кредитні договори з кредитними організаціями. Стверджує, що їй не відомо про спірний кредитний договір, а електронна адреса вказана позивачем у довідці не використовується нею більше семи років.

Позивач не надає жодного доказу, який підтверджує те, що між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем дійсно укладався договір в електронній формі (вимоги до таких договорів містяться в З-ну України «Про електронну комерцію», З-ну України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України) (постанова КЦС ВС від 30.11.2022 № 619/598/21 (61-20498 св 21).

Просить суд постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТзОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», а також стягнути з Товариства на користь ОСОБА_1 -10000 грн. за надання їй правової допомоги.

В свою чергу представник позивача ТзОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» -Пархомчук С.В. 10.09.2025 року подав відповідь на відзив в якому вважає відзив представника відповідача Качанюк Н.С. безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на те, що згідно з матеріалами справи, між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі, підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису ОСОБА_1 . Зазначений підпис було сформовано із використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначений відповідачем під час укладення договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені З-ном України «Про електронну комерцію».

Відповідач, діючи добровільно та усвідомлено, без жодного зовнішнього тиску чи примусу, скористався доступом до мережі «Інтернет» та перейшов на офіційний веб-сайт первісного кредитора, де самостійно, з використанням інтегрованого калькулятора, обрав бажану суму кредиту та строк кредитування. Після цього ним було надано персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти. У процесі укладення правочину відповідач пройшов передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку.

У даному випадку відповідач здійснив усі передбачені дії - отримав одноразовий ідентифікатор, надісланий на номер мобільного телефону, введений ним під час оформлення заявки, ввів його у відповідне поле інформаційної системи та підтвердив акцепт натисканням кнопки «ТАК». Ці дії зафіксовані в електронній системі первісного кредитора та відображені у матеріалах справи як належний доказ укладення електронного договору.

Тобто, для укладання кредитного договору, відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договір був б не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі.

Обставини укладення вказаного договору представник ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами.

Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного договору.

Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена ст. 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначеного договору.

Вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін.

Зазначає, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Вважає, що доводи представника відповідача щодо неукладеності кредитного договору є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами, що підтверджують факт укладення договору в електронній формі відповідно до вимог законодавства.

Крім того, позичальник погодився на умови визначені договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими.

Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором.

Також зауважує, що згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, ...неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунок первісного кредитора, який вказаний в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Однак, ОСОБА_1 не надала доказів, що вона сплачувала заборгованість за кредитним договором первісному чи новому кредитору.

У зв`язку з цим, доводи представника відповідача стосовно неналежного повідомлення про зміну кредитора є безпідставними та необгрунтованими.

Беручи до уваги наведені обставини, ТзОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» також вважає відсутніми правові підстави для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу адвоката у заявленому у відзиві розмірі -10 000грн.00 коп.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80,81 ЦПК України ст.ст. 80,81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав:

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч.1 ст.2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Положеннями ст.4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 12.10.2020 року міжТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1138354 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с.9-12).

Згідно умов кредитного договору, кредит надано відповідачу на наступних умовах: сума виданого кредиту - 3 000,00 гривень; дата надання кредиту - 12.10.2020 року; строк кредиту: 30 днів; валюта кредиту UAH; цільове призначення - на споживчі потреби; стандартна процентна ставка 1,9 % в день.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 12.06.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить- 6411 грн.00 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі -3000 грн.00 коп.; простроченої заборгованості за процентами в розмірі - 3411 грн.00 коп. (а.с.25).

Відповідно до інформаційної довідки, 15.07.2025 року на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 12.10.2020 року о 18:59:02 , номер транзакції в системі іРау.ua -69093504 було перераховано кредитні кошти в сумі 3000 грн.00 коп. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (а.с.30).

В подальшому, 07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-07092021 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором №1138354 від 12.10.2020року укладеним з ОСОБА_1 (а.с.22-25).

В цей же день, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, відступив право вимоги за кредитним договором №1138354 від 12.10.2020року до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 (а.с.18-19).

Позивачем ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» на адресу відповідача ОСОБА_1 13.06.2025 року була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № 1138354 від 12.10.2020 року (а.с.13).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Передбачено ст.628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із змісту ст.1048 ЦК України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

У відповідності ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.

На підставі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Закон України «Про електронні довірчі послуги» (надалі Закон) визначає правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації.

Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Закон України «Про електронну комерцію» - визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частино третьою статті 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною 12 ст. 11 З-ну України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі до суду позову, сформованого в системі «Електронний суд», про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 6411 грн. 00 коп., сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. згідно платіжної інструкції № 349 від 14.07.2025 року (а.с.7).

Відповідно, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ТзОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» в частині стягнення заборгованості, з відповідача в користь позивача слід стягнути 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Відносно вирішення питання щодо стягнення з відповідача в користь позивача витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 З-ну України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим суд констатує, що у відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15.

Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, правнича допомога надавалась позивачу ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» адвокатом Пархомчуком С.В. на підставі договору про надання правничої допомоги №29/07/2025 від 09.07.2025 року та довіреності від 09.07.2025 року (а.с.20,44).

Згідно долучених стороною позивача до матеріалів справи копії зазначеного договору, акту про отримання правової допомоги від 01.09.2025 року та платіжної інструкції №984, витрати ТзОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» на правничу допомогу склали - 10500 грн. 00 коп. (а.с.45, 48).

Разом з тим, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 5250 грн. 00 коп.

Оскільки суд в повному обсязі задоволив позовні вимоги ТзОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», підстави для стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу відсутні.

На підставі наведеного, ч.ч.1, 6 ст.11 З-ну України «Про електронну комерцію», ч.12 ст.11, ч.1 ст.12 З-ну України «Про електронні довірчі послуги», ст.ст.516, 525, 526, 530, 599, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, та керуючись ст.ст.76, 77, 80, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКППНОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн», , юридична адреса: 01042, Україна, місто Київ, вулиця Саперне Поле, будинок, 12, інше, нежитлове приміщення 1008, заборгованість за кредитним договором №1138354 від 12.10.2020 року, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000 грн. 00 коп. та простроченої заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 3411 грн. 00 коп., на загальну суму 6411 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: проживання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн», , юридична адреса: 01042, Україна, місто Київ, вулиця Саперне Поле, будинок, 12, інше, нежитлове приміщення 1008, судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. та 5250 грн. витрат за надання правової допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Грещук Р.П.