ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 752/4056/24

провадження № 61-13538св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба в справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної

в м. Києві державної адміністрації, про встановлення порядку участі

у вихованні та спілкуванні з дитиною

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Натина Андрій Олексійович, на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Рейнарт І. М., від 11 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, в якому просив суд встановити графік спілкування батька із сином:

- щоденне необмежене спілкування батька з сином засобами зв`язку (телефон, планшет, комп`ютер) за виключенням часу для навчання та перебування на гуртах, додаткових заняттях, інших розвиваючих програмах. На період до вступу сина у школу та відсутності власного телефону, щоденне спілкування батька з сином засобами відеозв`язку (телефон, планшет, комп`ютер) забезпечує мама тривалістю не менше 15 хвилин на добу;

- два дні на тиждень, а за згодою матері щодня, по закінченню навчального дня (залежно від графіку навчального або дошкільного закладу та розкладу гуртків, додаткових занять тощо) до 20:00 години без присутності матері із можливістю забирати дитину з дитячого садочку, школи. У такому випадку батько забезпечує виконання домашніх завдань, участь у гуртках, конкурсах, олімпіадах, змаганнях тощо;

- кожні другі та треті вихідні місяця з 20:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі без присутності матері з відвідуванням місць дитячих розваг та відпочинку, а також з можливістю виїзду у інше місто, а за згодою матері за кордон, за виключенням необхідності участі дитини у змаганнях, олімпіадах, конкурсах тощо;

- щороку друга половина літніх канікул у період з 01 серпня по 30 серпня; половина зимових канікул з розрахунку почерговості (перший рік - перша половина, наступного року друга половина); кожні другі осінні канікули та кожні другі весняні канікули (тобто щороку по черзі). Канікули син з батьком провадять без присутності матері, за місцем вибору батька, а в подальшому, також, за вибором сина, з можливістю виїзду у інше місто, а за згодою матері за кордон;

- кожне друге державне свято та день народження сина батько з сином проводять у день свята; також Різдво, Пасха , день народження сина та день народження батька, у разі якщо не припадають на кожне друге свято - на наступний день без присутності матері або день у день у присутності матері, за вибором батька, а в подальшому, також, за вибором сина;

- при виборі навчального закладу (дошкільного, школи), гуртків, додаткових занять, репетирові тощо мати зобов`язується повідомляти батьки та у разі його заперечення щодо такого закладу, обирати інший;

- у разі зміни матір`ю постійного місця проживання сина негайно повідомляти батька про його нове місце проживання;

- мати зобов`язується регулярно повідомляти батька про стан здоров`я сина та за необхідності (можливості) надавати можливість батькові провідувати сина, у разі якщо той хворіє.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у справі з 19 червня

2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2023 року.

3. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_4 .

4. Позивач зазначає, що починаючи з кінця 2022 року подружжя проживає окремо в Австрійській Республіці (далі - Австрія). Після припинення фактичних шлюбних відносин він переїхав в окрему квартиру у м. Відні, а син залишився проживати разом із матір`ю. Однак відповідачка припинила надавати позивачу можливість бачитися та спілкуватися із сином.

5. Наразі батько може бачити свого сина лише у присутності працівників служби у справах дітей м. Відня за окрему плату та в спеціально обладнаному приміщенні і не більше, ніж годину за одну зустріч.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

6. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва, у складі судді Машкевич К. В., від 28 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 про закриття провадження у справі задоволено. Провадження у справі № 752/4056/24 закрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

7. Суд першої інстанції виходив з того, що сторонами, які проживають в Австрії, ініційовано ряд судових процесів, у тому числі з питання опіки над дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини (право на контакт).

8. Позивачем не заперечується, що після винесення судом рішення 07 грудня 2022 року про тимчасове врегулювання цього права, рішення суду виконувалося і він спілкувався з дитиною.

9. Відсутність інформації, на момент звернення позивача до Голосіївського районного суду м. Києва в лютому 2024 року, про знаходження аналогічного спору сторін у провадженні суду Австрії з жовтня 2022 року є підставою для закриття провадження у розглядуваній справі.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

10. Постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2025 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

11. Апеляційний суд вважав помилковим висновок районного суду про закриття провадження у справі за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України з посилання на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

12. Колегія суддів виходила з того, що ОСОБА_1 подав до Районного суду Внутрішнього м. Відень заяви про одноосібну опіку над дитиною та про регулювання прав на контакт з дитиною.

13. Рішенням Районного суду Внутрішнього м. Відень від 07 грудня 2022 року у справі про опіку надано батьку тимчасове право на спілкування з неповнолітнім ОСОБА_5 один раз на тиждень протягом двох годин у рамках відвідування кафе.

14. Рішенням Районного суду Внутрішнього м. Відень від 09 жовтня

2024 року у справі про опіку позбавлено ОСОБА_1 опіки та передано одній матері.

15. Водночас, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не встановив чи є у розглядуваній справі вимоги позову щодо встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною тотожними, вимогам заяви позивача про регулювання прав на контакт з дитиною, поданої у 2022 році до Районного суду Внутрішнього м. Відень.

16. З урахуванням викладеного, у цій справі суду першої інстанції необхідно було перевірити підстави та предмет спорів у позовах, які пред`явлені в Австрії та в Україні, дату пред`явлення цих позовів (заяв) в суді іноземної держави та, з огляду на це, вирішити питання застосування частини третьої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат

Натина А. О., просить постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року скасувати, залишивши в силі ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2025 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18. 29 жовтня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Натина А. О., подала касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року у справі № 752/4056/24.

19. Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які надійшли у січні 2026 року.

20. Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

21. Підставою касаційного оскарження судового рішення заявниця зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час перегляду ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі.

22. Стверджує, що наявне рішення іноземного суду про тимчасове врегулювання права батька на контакт з дитиною, проте батько, не визнаючи такого судового рішення, подав новий позов в Україні, зокрема без врахування того, що мати та дитина проживають за межами України і юрисдикція цього спору належить до країни місця їх проживання.

23. Вважає, що більш ширше визначення у цій справі порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною не змінює того факту, що позивач, звертаючись до Районного суду Внутрішнього м. Відень із заявою про регулювання прав на контакт з дитиною, також просив суд визначити йому час, місце та спосіб спілкування з сином. Зауважує, що апеляційний суд створив передумови до існування двох рішень судів різних держав з одним предметом спору щодо тих самих учасників справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

24. У грудні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Прилуцька Н. М., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженої постанови, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

25. Звертає увагу, що рішенням Районного суду Внутрішнього м. Відень

від 07 грудня 2022 року надано батьку лише тимчасове право на спілкування з сином, тоді як у розглядуваній справі предметом позову є участь батька у вихованні дитини на постійній основі.

Обставини справи

26. Сторони у справі з 19 червня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва

від 28 липня 2023 року.

27. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_4 .

28. Суди встановили, що сторони та їх син, є громадянами України і виїхали в Австрію у березні 2022 року внаслідок війни в України. Мати з дитиною досі живуть в Австрії, а батько повернувся в Україну.

29. ОСОБА_1 29 вересня 2022 року подав до Районного суду Внутрішнього м. Відень заяву про одноосібну опіку над дитиною та 06 жовтня 2022 року заяву про регулювання прав на контакт з дитиною.

30. 07 грудня 2022 року у справі про опіку було прийнято рішення про тимчасове врегулювання права на контакт, яким надано батьку тимчасове право на спілкування з неповнолітнім ОСОБА_5 один раз на тиждень протягом двох годин у рамках відвідування кафе. Проте батько дитини не дотримався цього тимчасового розпорядження. Остаточне рішення щодо прав на контакт судом не прийнято.

31. Рішенням Районного суду Внутрішнього м. Відень від 09 жовтня

2024 року у справі про опіку відхилено заяву батька, позбавлено його опіки та передано одній матері.

32. 20 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_5 .

33. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 752/4056/24, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

34. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

35. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

36. У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

37. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: підсудність судам України справ з іноземним елементом.

38. Частиною першою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

39. Суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (частина третя статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

40. Положення частини третьої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» кореспондують пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України щодо залишення судом без розгляду позову, у випадку, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

41. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

42. Процесуальні наслідки закриття провадження у справі та залишення позову без розгляду є принципово різними:

а) у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається;

б) особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

43. У справі, що переглядається, після відкриття провадження у справі, суди встановили, що 06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подав до Районного суду Внутрішнього м. Відень заяву про регулювання прав на контакт з дитиною. Остаточне рішення щодо права на контакт судом не прийнято.

44. 20 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку його участі, як батька у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 .

45. За цих обставин апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі, правильно вказав на те, що районному суду необхідно було перевірити підстави та предмет спорів у позовах, які пред`явлені в Австрії та в Україні, дату пред`явлення такого позову (заяви) в суді іноземної держави та, з огляду на це, вирішити питання застосування частини третьої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право».

46. Ці висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18 вересня 2024 року у справі

№ 367/1853/23, від 19 лютого 2025 року у справі № 522/14257/21.

47. Щодо посилань районного суду на висновки Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 200/421/19, то колегія суддів звертає увагу, що у справі № 200/421/19 питання про застосування положень частини третьої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» не вирішувалось, а було встановлено, що до національних судів України подано позов про розірвання шлюбу укладеного в Японії з громадянином цієї держави та визначення місця проживання дитини, яка народилась в Японії. При цьому останнім спільним місцем проживання подружжя є Японія , де і продовжує мешкати відповідач.

Отже, висновки Верховного Суду у справі № 200/421/19 щодо застосування норм права сформульовані не у подібних правовідносинах.

48. Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд створив передумови до існування двох рішень суду різних держав з одним предметом спору щодо тих же учасників справи, є помилковими, оскільки апеляційний суд, за умови встановлення тотожності підстав та предмету спорів у позовах, які пред`явлені в Австрії та в Україні, вказав на необхідність застосування

частини третьої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Наслідком застосування приписів частини третьої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» є залишення позову без розгляду, а не закриття провадження у справі.

49. Інші доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

50. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

51. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

52. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що апеляційний суд ухвалив оскаржену постанову із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.

53. Відповідно до першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Натина Андрій Олексійович, залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович