Справа № 694/2603/25
провадження № 2/694/47/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2026 року м.Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Смовж О.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Нікітішиної С.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №200261920 від 21.04.2015 в розмірі 45 263,84 грн, яка складається із: 11 173,63 грн - заборгованість за кредитом, 23 416,36 грн - заборгованість за відсотками, 3 110,25 грн - сума збитків з урахуванням 3% річних, 7 563,60 грн сума збитків інфляційних витрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн. Просив поновити строк позовної давності для подання позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилається на те, що 21.04.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200261920 щодо кредитування - кредитний договір, відповідно до умов якого (повернення, платності, строковості) банк надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 23 100,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15.06.2020 №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості.

ПАТ «Банк Михайлівський» виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.

Станом на 13.08.2025 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №200261920 від 21.04.2015 складає 45 263,84 грн.

Крім того, позивач просив поновити строк позовної давності для подання позову, зазначивши, що саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (ч. 5 ст. 267 ЦКУ). Фактична відсутність документів, які стосуються угоди щодо кредитування (анкета боржника, надані ним ідентифікаційні дані, що свідчать про виявлення сторони інтересу в укладенні такої угоди та інших документів, які свідчать про наявність правовідносин щодо кредитування між Боржником та Банком) унеможливлювало реалізацію прав позивача на звернення до суду за захистом свої власних інтересів. Лише після отримання таких документів позивач почав здійснювати процедури задля захисту власних інтересів, зокрема, звернення до суду із позовною заявою.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.09.2025 відкрито провадження по справі та постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в прохальній частині позовної заяви представник позивача просив здійснити розгляд справи без участі представника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечував.

29.12.2025 на адресу суду від представника відповідача адвоката Бабенка Р.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі мотивуючи тим, що кредитні правовідносини виникли на підставі заяви №200261920 від 11.09.2014. Активна діяльність ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» припинилася у травні 2016. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості за цим договором спливла у 2019 році (до початку дії карантинних обмежень та воєнного стану). Позивач звернувся до суду лише у вересні 2025, тобто з пропуском строку позовної давності на 6 років. Щодо відсутності доказів перерахування коштів (реальності договору) позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу фактичної видачі кредитних коштів ОСОБА_1 (меморіальний ордер, платіжне доручення або виписка по особовому рахунку з підписом відповідальної особи банку). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, виписка з рахунку є належним доказом, що підтверджує рух коштів. Наданий позивачем «розрахунок» є лише внутрішнім документом колекторської компанії, який не має юридичної сили первинного бухгалтерського документа. Щодо незаконності нарахування відсотків та неустойки, то позивач посилається на «Умови та Правила», які не містять підпису відповідача. Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17): «Витяг з Тарифів та Умов не може вважатися складовою частиною договору, якщо не підписані позичальником». Отже, нарахування будь-яких сум, крім тіла кредиту (яке також не доведене), є незаконним.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Бабенко Р.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в розумінні положень п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про що свідчать повернутий конверт на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, повідомлявся шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд в межах заявлених вимог та поданих доказів у справі встановив наступні факти, обставини та правовідносини.

21.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та відповідачем ОСОБА_1 підписано заяву (оферту) № 200261920 про відкриття поточного рахунку з наданням кредиту у розмірі 2000,00 грн, при цьому встановлений розмір за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений шляхом направлення смс-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках. Максимальна ставка по ліміту 58,8% річних, Реальна процентна ставка по кредиту 90,2%. Абсолютне подорожчання кредиту (в грошовому виразі, із розрахунку, що кошти будуть використовуватися в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом всього строку його можливої дії) 24 815,08 грн.

20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору 7_БМ про відступлення прав вимоги, вбачається, що до нового кредитора ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200261920, укладеним 21.04.2015 з відповідачем на суму 34 589,99 грн., яка складається із: 11 173,63 грн - заборгованість по кредиту; 23 416,36 грн - заборгованість за відсотками.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості за договором №200261920 від 21.04.2015 інфляційних витрат та 3% річних становить 10 673,85 грн, яка складається із: 3 110,25 грн - сума збитків з урахуванням 3% річних,7 563,60 грн - сума збитків інфляційних витрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.

Окрім того, судом досліджено копію постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі 910/11298/16, копію постанови про закінчення ВП 66483131 від 29.12.2022, відповідно до якої ТОВ ФК Плеяда виконано обов`язок з передачі оригіналів КД, копію постанови про закінчення ВП 66491947 від 17.03.2023, відповідно до якої ТОВ ФК Фагор виконано обов`язок з передачі оригіналів КД, платіжну інструкцію №25 від 09.07.2020.

Вирішуючи даний позов, суд застосовує такі норми права.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Також у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Верховний Суд у справі N 922/527/23 зазначав про те, що згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 18.03.2020 зі справи N 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

На підтвердження факту укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем представником позивача надано: заяву (оферту) №200261920 від 21.04.2015, розрахунок суми заборгованості за кредитним договором №200261920 від 21.04.2015 інфляційних витрат та 3% річних, копію договору факторингу 7_БМ від 20.07.2020 та платіжного доручення до договору, копію платіжної інструкції 25 від 09.07.2020, копію постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі 910/11298/16, копію постанови про закінчення ВП 66483131 від 29.12.2022. ТОВ ФК Плеяда виконано обов`язок з передачі оригіналів КД, копію постанови про закінчення ВП 66491947 від 17.03.2023 виконано обов`язок з передачі оригіналів КД, виписка ТОВ ДІДЖИ ФІНАНСИ.

Позивач в позовній заяві зазначає, що 21.04.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду №200261920 щодо кредитування та відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 23 100,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

В той же час, доказів того, що 21.04.2015 відповідач підписав саме Угоду №200261920 щодо кредитування, а не заяву (оферту) №200261920 від 21.04.2015, позивачем суду не надано, як і не надано доказів того, що відповідачу надано і він отримав кредитні кошти в розмірі 23 100,00 грн, графіку погашення заборгованості, виписки з карткового рахунку відповідача, на який здійснено переказ коштів, а також розрахунку заборгованості у розмірі 34 589,99, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 11 173,63 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 23 416,36 грн.

Відтак, з наданої заяви (оферти) №200261920 від 21.04.2015, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 , не можливо встановити розмір наданих коштів ПАТ «Банк Михайлівский», номеру розрахункового або карткового рахунку, на який необхідно зарахувати кредитні кошти, який був відкритий на ім`я відповідача та на який здійснено переказ грошових коштів. При цьому надана позивачем виписка ПАТ «Банк Михайлівський» по особових рахунках ОСОБА_1 охоплює період з 23.05.2016 по 27.07.2020, тоді як кредитні зобов`язання виникли 21.04.2015. Крім того, не доведено, що саме рахунок зазначений у виписці належить відповідачу, як і не зазначено номеру рахунку в заяві (оферта) № НОМЕР_1 про відкриття поточного рахунку.

Сам по собі факт заяви (оферти) не є безумовним підтвердженням того, що відповідач отримав грошові кошти та набув статусу боржника. Відсутність доказів фактичного перерахування кредитних коштів (зокрема платіжного доручення, виписки з рахунку, підтвердження зарахування коштів на картковий рахунок відповідача) не дає підстав вважати зобов`язання відповідача виниклим.

Саме позивач звернувся до суду з позовом, а тому повинен був надати докази як підтвердження обставин, якими він обґрунтовував заявлені позовні вимоги, проте цей процесуальний обов`язок не виконаний позивачем. Разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, та не подавав клопотання про їх витребування.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд вважає, що позивачем до позовної заяви не долучено належних, допустимих та достатніх доказів, які б дали можливість обґрунтовано довести ті обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог. Так, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, а сааме: первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту видачі відповідачу первісним кредитором грошових коштів у сумі 23 100,00 грн за угодою №200261920 від 21.04.2015, а у разі не можливості надання такого доказу, не заявив клопотання про витребування доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та з огляду на відсутність доказів надання та перерахування кредитних коштів відповідачу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для задоволення позову, а відповідно в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

ст. ст.4,5, 19, 258-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», місце реєстрації 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського буд.8,.

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя О.Ю.Смовж