Справа № 636/9/25
Провадження № 2/638/1082/26
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач керівник Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи - Департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації, Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою в межах об`єкту природно-заповідного фонду, треті особи: Департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації, Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле»,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року керівник Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою в межах об`єкту природно-заповідного фонду, треті особи: Департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації, Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле», в якому просив суд:

1) Усунути перешкоди власнику - державі в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області (вул. Незалежності, буд.48, смт Печеніги, Чугуївський р-н Харківська обл., 62801, ) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природо-заповідного фонду шляхом:

- визнання недійсним Договору оренди землі від 01.04.2024, укладеного між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 );

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області, з припиненням усіх речових прав на неї;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та права оренди ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області, з припиненням усіх речових прав на неї і з Документ сформований в системі «Електронний суд» 31.12.2024 37 закриттям розділу Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

2) Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) повернути державі в особі Печенізької селищної ради Чугуївскього району Харківської області (вул. Незалежності, буд. 48, смт Печеніги, Чугуївський р-н Харківська обл., 62801, ) земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Харківської обласної ради V сесії XXIII скликання від 23.02.1999 «Про оголошення нових територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення», зі змінами, внесеними рішенням Харківської обласної ради від 19.12.2013 № 919-VI «Про зміну меж регіонального ландшафтного парку «Печенізьке поле» у Печенізькому районі" оголошено регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле» (РЛП «Печенізьке поле») загальною площею 5166,13 га. РЛП «Печенізьке поле» є об`єктом природно-заповідного фонду та відповідно територія (земельна ділянка) під ним землями природно-заповідного фонду.

На заповідній зоні забороняється: а) проведення будь-якої господарської діяльності, яка може завдати шкодити заповідному об`єкту та порушити екологічну рівновагу; б) самочинна зміна меж, зміна охоронного режиму, забруднення території; в) знищення видового складу рослин, розорювання цілинних земель, будь-яке будівництво; г) геологорозвідування, меліоративні роботи, розведення вогнищ. Відповідно до охоронного зобов`язання від 15.08.2018 № 60/РЛП Державному підприємству «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» передано під охорону та дотримання встановленого режиму частина території РЛП «Печенізьке поле» загальною площею 72,0 га, в межах Печенізького (Чугуївського) району, Печенізького лісництва квартали 146, 149, НОМЕР_3 виділи 41, 42. Землекористувач зобов`язався: дотримуватись встановленого режиму для території (об`єкта) природно-заповідного фонду; не здійснювати у межах території (об`єкта) природно-заповідного фонду забороненої господарської діяльності; вживати заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та шкідливого впливу на територію (об`єкт) природно-заповідного фонду; дотримуватися вимог щодо використання території (об`єкта) природно-заповідного фонду; забезпечити охорону та збереження цінних природних комплексів території (об`єкта) природно-заповідного фонду. Однак, незважаючи на це ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю серія Р2 № 782847 № 660 від 23.08.2001, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0000 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Харківській області, у зв`язку із помилками кадастрових номерів, :04:000:0000 в подальшому не використовується для ідентифікації земельних ділянок. На сьогоднішній день земельній ділянці, яка використовується згідно державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 782847 № 660 від 23.08.2001, присвоєно новий кадастровий номер :04:006:0341. На підставі вказаного листа державним реєстратором виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області Федорченко Д.М. 11.04.2024 прийнято рішення № 72538617 про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 54522635.

Прокуратурою також встановлено, що на підставі договору оренди землі від 01.04.2024 ОСОБА_1 передала в оренду ОСОБА_2 строком на 7 років земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0341 загальною площею 13,1767 га, яка знаходиться на території Печенізького (Чугуївського) району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що 09.04.2024 державним реєстратором виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області Федорченко Д.М. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер рішення 72538617, номер запису про речове право 54522714.

За інформацією Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації межі території РЛП «Печенізьке поле» в натурі (на місцевості) не встановлені. Відповідно до відомостей наявних картографічних матеріалів проектів створення об`єктів природно-заповідного фонду та фільтру «заповідний фонд» на сайті відкритих даних земельного кадастру України за посиланням kadastr.live, земельна ділянка з кадастровим номером :04:006:0341 повністю знаходиться в межах Регіонального ландшафтного парку «Печенізьке поле». Землевпорядна документація щодо відведення земельних ділянок у приватну власність в межах зазначеного об`єкту природно-заповідного фонду на розгляд та погодження до Департаменту не надходила.

Таким чином, ОСОБА_1 набуто у власність та передано в оренду ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0341, яка, як встановлено прокуратурою, розташована в межах об`єкта природно-заповідного фонду РЛП «Печенізьке поле».

Позивач зазначає, що розташування земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0341 у межах об`єкту природно-заповідного фонду РЛП «Печенізьке поле» свідчить про неможливість перебування цієї ділянки у приватній власності з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На момент видачі ОСОБА_1 державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 782847 № 660 від 23.08.2001 діяли норми ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України», які встановлювали, що спірна земельна ділянка відносилася і є частиною об`єкту природно-заповідного фонду РЛП «Печенізьке поле». При цьому, статус спірної земельної ділянки першочергово визначається розташуванням на ній об`єкта природно-заповідного фонду і спеціальним режимом цих територій, тому встановлене спірній земельній ділянці цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва жодним чином не впливає на їх обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості їх дійсного використання за таким призначенням, оскільки з моменту оголошення РЛП «Печенізьке поле» об`єктом природо-заповідного фонду, ця територія має статус природно-заповідного фонду і її правовий режим та цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта.

Визначаючи спосіб захисту, позивач зазначив, що зайняття спірної земельної ділянки із порушенням положень ЗК України необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності відповідної територіальної громади, тому позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов. За таких обставин належним способом захисту прав є вимога про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку у власність Печенізької селищної територіальної громади Чугуївського району Харківської області.

Оскільки право власності на спірну земельну ділянку належить Печенізькій селищній територіальній громаді Чугуївського району Харківської області, а ОСОБА_1 не могла набути право власності на цю земельну ділянку, тому подальше надання цієї земельної ділянки в користування ОСОБА_2 є незаконним з огляду на те, що укладати договір оренди землі може лише законний власник майна.

З огляду на викладене, враховуючи недотримання вимог законодавства при укладанні договору оренди, а також його спрямованість на перешкоджання законному власнику ділянки в реалізації права власності, наявні підстави для визнання недійсним договору оренди землі від 01.04.2024, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0341.

На час пред`явлення цього позову згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка із кадастровим номером :04:006:0341 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 . Тому для забезпечення держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо земельної ділянки із кадастровим номером :04:006:0341 необхідно усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 та права оренди за ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером :04:006:0341 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з одночасним припиненням прав та закриттям розділу.

Крім того, як зазначає позивач, поки в Державному земельному кадастрі продовжуватиме розміщуватися інформація про земельну ділянку з таким цільовим призначенням, яке суперечить дійсному (землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), такі дані в розумінні ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є офіційними. Таким чином, з огляду на особливу цінність земель природно-заповідного фонду під об`єктом, з урахуванням вимог наведеного вище законодавства, ефективне поновлення порушеного права можливе при усуненні перешкод у користуванні спірною ділянкою шляхом скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням, яке не відповідає цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

З метою поновлення прав держави та територіальної громади на землі природно-заповідного фонду, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0341 підлягає скасуванню з одночасним припиненням усіх речових прав щодо неї.

Позивач також зазначив, що повернення у державну (на теперішній час комунальну) власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі переслідує легітимну мету здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів усього суспільства у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель природно-заповідного фонду. Отже, повернення державі земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0341 не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Обґрунтовуючи наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів у суді, позивач зазначив, що подання цього позову з метою усунення перешкод Печенізькій селищній територіальній громаді Чугуївського району Харківської області щодо ефективного використання земельної ділянки із кадастровим номером :04:006:0341 беззаперечно становить державний інтерес, оскільки стосується суспільно значущих правовідносин, які полягають у відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на особливо цінні землі природно-заповідного призначення, на яких знаходиться об`єкт природно заповідного фонду. Чугуївською окружною прокуратурою на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» проінформовано Печенізьку селищну раду Чугуївського району Харківської області про рішення щодо звернення із позовною заявою до суду про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою під об`єктом природно-заповідного фонду.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , у задоволенні позовних вимог просила відмовити з наступних підстав. По-перше, станом на час укладення вказаного вище Договору не існувало жодних ні законодавчих, ні технічних перешкод для укладення останнього. Повноваження власника підтверджувалися внесеними даними до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутність арештів та обтяжень, про що у своїх письмових поясненнях також вказував приватний нотаріус (як реєстратор), який діяв в повній відповідності до приписів законодавства. Даний об`єкт дозволяв проведення з ним цивільного обороту. На час укладення Договору власник у повній мірі мав право розпоряджатися своїм майном, шляхом його передачі в оренду, а орендар в рамках своєї діяльності мав право на оренду спірної земельної ділянки та став добросовісним набувачем відповідного речового права оренди. По-друге, позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. По-третє, у позовній заяві відсутні будь-які докази про перебування спірної земельної ділянки в статусі земель природно-заповідного фонду та докази про те, що спірна земельна ділянка взагалі передавалась до складу земель РЛП «Печенізьке поле» ні з вилученням, ні без такого, що не зумовлювало обов`язку органу місцевого самоврядування визначити її цільове призначення, як землі природно-заповідного фонду станом на час схвалення відповідних рішень сільської ради. По-четверте, прокурором при поданні позову не дотримано процедури, визначеної законодавством, щодо підстав та можливості представництва в суді держави в особі компетентних органів, не обґрунтовано свої позовні вимоги, не доведено підстав, не надано відповідних доказів, які б давали йому право на задоволення вимог про повернення земельної ділянки. По-п`яте, на сьогодні межі РЛП «Печенізьке поле» в натурі не встановлені, тому за частиною 4 статті 7 Закону межі РЛП «Печенізьке поле» визначаються відповідно до проекту створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, який в свою чергу також не має статусу офіційного. Отже, прокурором не доведено, що земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 знаходиться саме на території РЛП «Печенізьке поле» чи накладається на її межі. Також позивач звернув увагу, що Інформаційний шар «Природно-заповідний фонд» не містить офіційних відомостей Державного земельного кадастру та носить інформаційний характер. Отже, сільська рада правомірно своїм рішенням затверджувала технічну документацію на земельну ділянку кадастровим номером :04:006:0341. По-шосте, у позові позивач зазначає, що цільове призначення спірної земельної ділянки фактично було змінено при видачі ОСОБА_1 державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 782847 № 660 від 23.08.2001, а саме земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, позивачем не надано жодного письмового доказу на підтвердження зміни цільового призначення земельної ділянки та первісного її стану. На сьогодні достеменно невідомо межі РЛП, так як проектна документація не розроблена.

Відповідач звернув увагу суду, що спірна земельна ділянка була розпайована ще в період 1996 - 1997 років, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ще до створення цього ландшафтного парку, і була у власності батька ОСОБА_1 .

Посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 373/626/17, відповідач зазначає, що у даному випадку втручання у право власника на мирне володіння земельною ділянкою навіть за його відповідності критерію законності не буде пропорційним переслідуваній позивачем легітимній меті повернення землі до природно-заповідного фонду.

Керівник Чугуївської окружної прокуратури Харківської області у відповіді на відзив зазначив, що доводи відповідача суперечать фактичним обставинам справи. Щодо доводів відповідача про те, що спірна земельна ділянка була розпайована ще в період 1996-1997 років з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ще до створення ландшафтного парку і була у власності батька ОСОБА_1 , то вони не підтверджені жодним належним і допустимим доказом, оскільки відповідачем не надано ні відповідних рішень про розпаювання земель (паїв) та виділення їх в натурі, ні свідоцтв про право власності на спадщину чи інших підтверджуючих документів.

12 вересня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , в порядку ст. 43 ЦПК України подала пояснення, в яких зазначила, що межі РЛП «Печенізьке поле» не встановлені в натурі. Отже, достовірно встановити факт перебування земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області на території РЛП «Печенізьке поле» неможливо. У матеріалах справи відсутні будь-які офіційні документи, які б підтверджували включення спірної ділянки до природно-заповідного фонду: немає витягу з Державного земельного кадастру, затвердженого проєкту організації території парку, генерального плану чи іншого розпорядчого акта компетентного органу. Всі твердження про належність земельної ділянки до природно-заповідного фонду повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. Йдеться не лише про загальні міркування чи посилання на картографічні матеріали, оприлюднені в онлайн-сервісах, а саме про документи, що мають юридичну силу, затверджені компетентними державними органами, внесені до відповідних реєстрів і здатні встановити об`єктивну правову дійсність статусу землі. Позивачем не надано ані копії затвердженого проекту організації території відповідного регіонального ландшафтного парку, ані генерального плану розвитку об`єкта природоохоронного призначення, ані будь-якого розпорядчого документа, з якого б випливало, що територія спірної ділянки повністю охоплена режимом заповідності. Ці докази є визначальними, оскільки без встановлених документальних меж, без юридично затвердженого статусу, без закріплення цього в офіційних державних реєстрах не може бути застосовано правовий режим, який є спеціальним, винятковим і має суттєві наслідки для обігу земель, зокрема заборону на приватизацію чи передачу у приватну власність, обмеження у користуванні, праві забудови тощо. Відповідач наголошує, що поки межі РЛП «Печенізьке поле» не встановлені в натурі і не внесені до Державного земельного кадастру (ст. 43 ЗК України), немає підстав класифікувати спірну ділянку як таку, що «перебуває в обмеженому обороті».

Крім того, відповідач звертає увагу, що у справі відсутній спір про право між позивачем і відповідачем, що має наслідком правову підставу для відмови у позові в повному обсязі. У межах цього провадження прокурором не доведено факту саме порушення права держави у момент прийняття рішення про надання ділянки або в результаті її подальшого оформлення. Заявлені прокурором вимоги, що зводяться до скасування державної реєстрації права постійного користування, реєстрації ділянки в кадастрі та вимоги повернення її державі, при цьому без оскарження базового правового акту, прямо суперечать принципу належного способу захисту права. У контексті вказаної судової практики та чинного законодавства, слід дійти висновку, що прокурор зловживає правом на звернення до суду, формально імітуючи правовий конфлікт, якого не існує, зокрема від імені органу, який не тільки не заявив про порушення, а й сам ініціював правовідносини, які стали предметом спору. У справі відсутній спір про право між позивачем і відповідачем, що має наслідком правову підставу для відмови у позові в повному обсязі.

Відповідач наголошує, що задоволення позовних вимог по справі призведе до незаконного втручання в гарантоване Конституцією України право на володіння майном, що прямо суперечить частині п`ятій статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та прецедентній практиці ЄСПЛ, оскільки право власності набуте відповідачем законним шляхом, в порядку встановленому законом, що підтверджується самим прокурором.

За викладених обставин, намагання виправити можливу допущену в минулому органом влади «помилку» не повинно непропорційним чином втручатися у нове право та перекладати на третіх осіб усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову сausa formalis (із формальних підстав) покладатиме надмірний індивідуальний тягар на вказаних третіх осіб, а отже, порушить справедливий баланс інтересів сторін.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 07 січня 2025 року позовну заяву передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року, вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі № 636/9/25 за позовом керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою в межах об`єкту природно-заповідного фонду, треті особи: Департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації, Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле», шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області, до набрання законної сили рішенням суду у справі;

- заборони ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) здійснювати будь-які дії із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області, що можуть призвести до погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельної ділянки, до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 24 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача - прокурор Кіншакова Н.В. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник ОСОБА_1 адвокат Лихачов Роман Борисович проти позовних вимог заперечував та просив відмовити з підстав, викладених у відзив та поясненнях.

Відповідач ОСОБА_2 та треті особи, будучи належним чином повідомленими про судове засідання, до суду не з`явилися, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу за їх відсутністю.

Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що Рішенням V сесії XXIII скликання Харківської обласної ради від 23.02.1999 оголошено без вилучення земельних ділянок за згодою землекористувачів та землевласників території та об`єкти природно-заповідного фонду місцевого значення згідно з додатками №1-3. Державному управлінню екологічної безпеки в Харківській області: розробити та затвердити положення про території і об`єкти природно-заповідного фонду, які передбачені в додатках №1-2; передати під охорону землевласників та землекористувачів території та об`єкти природно-заповідного фонду. Обласному управлінню земельних ресурсів разом з господарствами нанести межі затверджених заповідних об`єктів, встановити типові- охоронні знаки та інформаційні аншлаги. Згідно додатку №1 до зазначеного рішення «Печенізьке поле» площею 4997,6 га передано під охорону дирекції РЛП «Печенізьке поле».

Рішенням Харківської обласної ради XXVII сесії VI скликання від 19.12.2013 №919-VI змінено межі території природно-заповідного фонду місцевого значення регіонального ландшафтного парку «Печенізьке поле» шляхом: вилучення зі складу його території 110,0 га, введення до складу його території 278,53 га; затверджено загальну площу ландшафтного парку «Печенізьке поле» 5166,13 га; рекомендовано власникам і користувачам природних ресурсів забезпечити дотримання режиму охорони та збереження території природно-заповідного фонду.

08 грудня 1999 року начальником державного управління екологічної безпеки у Харківській області затверджено Положення про регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле», відповідно до п. 1.1. якого РЛП «Печенізьке поле» оголошений рішенням обласної ради від 23.02.1999 на території Печенізького району Харківської області на загальній площі 4997,6 га, що включається до його складу без вилучення у землекористувачів.

У п. 1.2 Положення міститься перелік землекористувачів, а саме: ЗАТ «Еко-Агрофірма "Фауна"», КСП «Мартова», КСП «Артемівка», КСП «Прогрес», землі держземзапасу Мартівської сільської ради, землі держземзапасу Артемівської сільської ради, Чугуєво-Бабчанський лісгосп ЛО «Харківліс», ТВО «Харківкомунпромвод», база «Ветерок», база інтитуту проблемного машинобудування, цегельний завод, фермерські господарства громадян: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Згідно з п. 1.3, 1.4 Положення РЛП «Печенізьке поле» є природоохоронною рекреаційною установою регіонального значення. РЛП «Печенізьке поле» входить до складу природно-заповідного фонду України.

Пунктом 1.5 Положення передбачено, що РЛП "Печенізьке поле" в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про природно-заповідний фонд України", "Про тваринний світ", "Про власність", "Про підприємства в Україні", "Про підприємництво" іншими актами законодавства України, нормативними актами Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, цим положенням та Статутом РЛІ "Печенізьке поле".

У відповідності до п. 2.1 Положення РЛП "Печенізьке поле" створений з метою збереження в природному стані типових лісостепових ландшафтів Східноєвропейської провінції, типової для регіону балкової системи, врізаної у підвищене плато на межі степової, лісостепової зон з притаманним їм рослинним та фауністичним комплексом, забезпечення багатопланових наукових досліджень, охорони та раціонального використання природних ресурсів Печенізького району, відтворення біологічного різноманіття, забезпечення умов для організованого відпочинку населення.

За змістом п. 2.2 Положення РЛП «Печенізьке поле» є природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою місцевого значення, належить до природно-заповідного фонду України.

На РЛП «Печенізьке поле» покладається виконання таких завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів та об`єктів; створення умов для ефективного режиму охорони заповідних природних комплексів і об`єктів; сприяння екологічній освітньо-виховній роботі.

На території заказника забороняється господарська та інша діяльність, що суперечить цільовому призначенню, порушує природний розвиток процесів та явищ, або створює загрозу шкідливого впливу на її природні комплекси і об`єкти (п. 4.2 Положення).

Відповідно до охоронного зобов`язання від 15.08.2018 № 60/РЛП Державному підприємству «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» передано під охорону та дотримання встановленого режиму частина території РЛП «Печенізьке поле» загальною площею 72,0 га, в межах Печенізького (Чугуївського) району, Печенізького лісництва квартали 146, 149, НОМЕР_3 виділи 41, 42. Землекористувач зобов`язався: дотримуватись встановленого режиму для території (об`єкта) природно-заповідного фонду; не здійснювати у межах території (об`єкта) природно-заповідного фонду забороненої господарської діяльності; вживати заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та шкідливого впливу на територію (об`єкт) природно-заповідного фонду; дотримуватися вимог щодо використання території (об`єкта) природно-заповідного фонду; забезпечити охорону та збереження цінних природних комплексів території (об`єкта) природно-заповідного фонду.

Сторонами визнається і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю серія Р2 № 782847 № 660 від 23.08.2001, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0000 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Листом від 17.08.2023 № 31-20-025.8-2507/327-23 Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надало ОСОБА_1 роз`яснення про причини невідповідності кадастрового номеру земельної ділянки :04:000:0000 в державному акті на право приватної власності на землю серія P2 № 782847 № 660 від 23.08.2001 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого на ім`я ОСОБА_1 , та кадастрового номеру земельної ділянки :04:006:0341 згідно витягу з ДЗК про земельну ділянку від 25.05.2017 HB-017, та зазначило, що у зв`язку із помилками кадастрових номерів, :04:000:0000 в подальшому не використовується для ідентифікації земельних ділянок; повідомило, що на сьогоднішній день земельній ділянці, яка використовується згідно державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 782847 № 660 від 23.08.2001 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва виданого на ім`я ОСОБА_1 , присвоєно новий кадастровий номер :04:006:0341, який не повторюється на всій території України і присвоюється земельній ділянці під час проведення їх державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування такої ділянки. Зазначений номер присвоєно відповідно до Постанови кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012.

11 квітня 2024 року державним реєстратором виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області Федорченко Д.М. прийнято рішення № 72538617 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 54522635, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 399061559 від 14 жовтня 2024 року.

01 квітня 2024 року ОСОБА_1 (Орендодавець) уклала з ОСОБА_2 (Орендар) Договір № б/н оренди землі, за умовами якого передала в оренду орендарю земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, у тому числі рілля 13,1767 га, на строк 7 років до 01 квітня 2031 року, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 54522714.

Відповідно до листа Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації від 26 вересня 2024 року № 04.01-22/2617 межі території РЛП «Печенізьке поле» в натурі (на місцевості) не встановлені. Враховуючи відомості наявних картографічних матеріалів проектів створення об`єктів природно-заповідного фонду та фільтру «заповідний фонд» на сайті відкритих даних земельного кадастру України за посиланням kadastr.live, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:006:0341 повністю знаходиться в межах Регіонального ландшафтного парку «Печенізьке поле». При цьому, землевпорядна документація щодо відведення земельних ділянок у приватну власність в межах зазначеного об`єкту природно-заповідного фонду на розгляд та погодження до Департаменту не надходила.

Згідно з даними Публічної кадастрової карти України земельна ділянка за кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, повністю перебуває у межах об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення ландшафтного парку «Печенізьке поле».

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України, які мають особливий правовий режим.

Згідно зі статтею 19 ЗК України серед категорій земель виокремлені землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

За положенням статті 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (стаття 44 ЗК України).

Відповідно до ч. 1, 2 статті 45 ЗК України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначаються Законом України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992 № 2456-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 2456-XII (тут і далі - в редакції Закону від 04 червня 1993 року, яка була чинною на час створення РЛП «Печенізьке поле» та затвердження Положення про РЛП «Печенізьке поле) до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону № 2456-XII на землях природоохоронного та історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 23 Закону № 2456-XII регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення. Регіональні ландшафтні парки організовуються, як правило, без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. В разі необхідності вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів для потреб регіональних ландшафтних парків провадиться в порядку, встановленому законодавством України.

На регіональні ландшафтні парки покладається виконання таких завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів та об`єктів; створення умов для ефективного туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів і об`єктів; сприяння екологічній освітньо-виховній роботі.

На території регіональних ландшафтних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей проводиться зонування з урахуванням вимог, встановлених для територій національних природних парків.

Згідно зі ст. 24 Закону № 2456-XII на території регіональних ландшафтних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей може проводитися зонування з урахуванням вимог, встановлених для територій національних природних парків. Проект організації території регіонального ландшафтного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів і порядок його реалізації затверджуються державним органом, який прийняв рішення про організацію парку.

Варто зауважити, що частинами 1-3 статті 23 Закону № 2456-XII в чинній редакції визначено, що регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення. Регіональні ландшафтні парки організовуються з вилученням або без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. В разі необхідності вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів для потреб регіональних ландшафтних парків провадиться в порядку, встановленому законодавством України.

На регіональні ландшафтні парки покладається виконання таких завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів та об`єктів; створення умов для ефективного туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів і об`єктів; сприяння екологічній освітньо-виховній роботі (ч. 4 ст. 23 Закону № 2456-XII в чинній редакції).

Системний аналіз цитованих норм Закону України «Про природно-заповідний фонд України» як у попередній, так і у чинній редакції дає підстави стверджувати, що законодавець послідовно дотримується позиції, що вилучення земельних ділянок, які знаходяться в межах регіональний ландшафтних парків, не є обов`язковим. Навпаки, чинне на час створення РЛП «Печенізьке поле» законодавство чітко визначало, що за загальним правилом такі парки організовуються без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. Вилучення земельних ділянок у складі РЛП в є винятком, який застосовується за необхідності для потреб РЛП і лише в порядку, встановленому законодавством України.

Зазначені вище положення Закону знайшли своє відображення у п. 1 Рішення Харківської обласної ради V сесії XXIII скликання від 23.02.1999 «Про оголошення нових територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення» та в п. 1.1. Положення про РЛП «Печенізьке поле» від 08.12.1999, в яких чітко зазначено, що РЛП «Печенізьке поле» організований без вилучення земельних ділянок у власників та користувачів.

Матеріали справи не містять доказів того, що на теперішній час органом, який прийняв рішення про організацію парку, приймалося рішення про необхідність вилучення тих чи інших земельних ділянок для потреб РЛП.

Статтею 53 Закону № 2456-XII передбачено, що рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається обласними, міськими (міст республіканського підпорядкування) Радами народних депутатів. Порядок відведення земельних ділянок природним заповідникам, біосферним заповідникам, національним природним паркам, регіональним ландшафтним паркам, а також ботанічним садам, дендрологічним паркам, зоологічним паркам визначається Земельним Кодексом України. Заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва й інші території та об`єкти природно-заповідного фонду, які створюються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України з оформленням охоронного зобов`язання.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 25.02.2013 року №65 затверджено Інструкцію щодо оформлення охоронних зобов`язань на території та об`єкти природно-заповідного фонду, згідно якої охоронним зобов`язанням оформляється передача під охорону території чи об`єкта природно-заповідного фонду з визначенням переліку зобов`язань щодо забезпечення додержання встановленого режиму охорони та збереження. Охоронні зобов`язання, оформлені та видані до набрання чинності цим наказом, є чинними та не підлягають переоформленню, крім випадків, передбачених пунктом 3.4 розділу ІІІ Інструкції, затвердженої пунктом 1 цього наказу.

Охоронне зобов`язання підлягає переоформленню у разі: зміни форм власності на землю, на якій розташована(ий) територія чи об`єкт природно-заповідного фонду; зміни землекористувача (землевласника) у межах території чи об`єкта природно-заповідного фонду; внесення змін до положення про територію чи об`єкт природно-заповідного фонду стосовно режиму охорони та збереження.

У випадку створення об`єкта природно-заповідного фонду на певній території без вилучення земельних ділянок у їх землекористувачів, з метою дотримання режиму використання та збереження об`єктів ПЗФ, таким землекористувачам видається охоронне зобов`язання, згідно з яким останні зобов`язуються дотримуватись встановленого режиму для території (об`єкта) природно-заповідного фонду.

Тобто, законодавець послідовно допускав та допускає можливість створення, функціонування та виконання завдань РЛП без вилучення земельних ділянок у власників/ користувачів, за умови використання власниками/користувачами цих земельних ділянок з дотриманням обмежень, встановлених у п. 7 Закону № 2456-XII, а також охоронних зобов`язань.

Судом встановлено, що землекористувачі, зокрема ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» взяло на себе наступні охоронні зобов`язання: дотримуватись встановленого режиму для території (об`єкта) природно-заповідного фонду; не здійснювати у межах території (об`єкта) природно-заповідного фонду забороненої господарської діяльності; вживати заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та шкідливого впливу на територію (об`єкт) природно-заповідного фонду; дотримуватися вимог щодо використання території (об`єкта) природно-заповідного фонду; забезпечити охорону та збереження цінних природних комплексів території (об`єкта) природно-заповідного фонду.

Доказів того, що землекористувач та/або відповідачі порушили ці зобов`язання матеріали справи не містять, оскільки прокурор всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав суду доказів того, що на земельній ділянці з кадастровим номером :04:006:0341 провадиться заборонена господарська діяльність, не дотримано режим для території (об`єкта) природно-заповідного фонду, не вживаються заходи щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та шкідливого впливу на територію (об`єкт) природно-заповідного фонду, не дотримано вимог щодо використання території (об`єкта) природно-заповідного фонду чи не забезпечено охорону та збереження цінних природних комплексів території (об`єкта) природно-заповідного фонду.

Як зазначалось вище, статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. «в» ч. 4 ст.83, п. «г» ч. 4 ст.84 ЗК України до земель комунальної та державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з частиною першою статті 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Згідно приписів ч.1, 3, 4, 5 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка сформована і їй присвоєно кадастровий номер :04:006:0341 у травні 2017 року, а у квітні 2024 року проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за відповідачкою в ДРРП.

Отже, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0341, а тому її право власності перебуває під охороною національного законодавства, частиною якого є чинні міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (ч. 1 ст. 9 Конституції України).

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Отже, для забезпечення права ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном першочергово необхідно визначити чи є запропонований позивачем спосіб втручання таким, що передбачений законом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до норм якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У цій справі керівник Чугуївської окружної прокуратури Харківської області за захистом інтересів держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області з негаторним позовом до відповідачів, мотивуючи це тим, що спірна земельна ділянка хоча і зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , проте згідно обмежень встановлених законодавством вона не може перебувати у приватній власності із виникненням приватного володільця, а тому на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 152 ЗК України підлягає поверненню до комунальної власності Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, обов`язковою умовою для застосування зазначеного способу захисту є наявність у позивача відповідного речового права (власності або користування), яке порушене іншою особою (у даному випадку відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ).

Судовим розглядом встановлено, що дійсно земельна ділянка з кадастровим номером :04:006:0341 повністю знаходиться у межах РЛП «Печенізьке поле», що підтверджується як відомостями Публічної кадастрової карти України, так і листом Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації від 26 вересня 2024 року № 04.01-22/2617. Та обставина, що землі РЛП «Печенізьке поле» не виділені в натурі, про що зазначає відповідач, не спростовує ту обставину, що спірна земельна ділянка фактично знаходиться в межах РЛП і на неї поширюється правовий режим природно-заповідного фонду.

Водночас, доводи позивача про те, що право державної власності на спірну земельну ділянку не могло припинитися внаслідок видачі державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 782847 № 660 від 23.08.2001 у зв`язку з тим, що земельні ділянки природо-заповідного фонду не можуть набуватися у приватну власність, є безпідставними з огляду на таке.

Як зазначалось вище, землі під об`єктами природно-заповідного фонду належать до земель комунальної та державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, якщо інше не передбачено законом (п. «в» ч. 4 ст. 83, п. «г» ч. 4 ст. 84 ЗК України). При цьому, у ч. 1 ст. 45 ЗК України чітко закріплено, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у приватній власності.

Отже, Земельним кодексом України не встановлено безумовну заборону на передачу у приватну власність земель під об`єктами природно-заповідного фонду, подібну тій, яка передбачена для земель оборони, атомної енергетики та космічної системи, під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту тощо.

Зазначена у ст. 83, 84 ЗК України юридична конструкція «…якщо інше не передбачено законом» знайшла своє відображення у статті 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», в якій законодавець закріпив загальне правило про можливість оголошення регіонального ландшафтного парку на землях без вилучення земельних ділянок у землекористувачів, що і було здійснено при створенні РЛП «Печенізьке поле».

За таких обставин відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 не могла набути спірну земельну ділянку в силу законодавчих обмежень.

Правові висновки Верховного Суду, на які посилається прокурор, обґрунтовуючи доводи про те, що спірна земельна ділянка перебувала в обмеженому обороті і не могла передаватись у приватну власність, є нерелевантними, оскільки вони стосуються інших правовідносин, зокрема:

- постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц спірна земельна ділянка розташована у межах прибережної захисної смуги Бузького лиману, належить до земель водного фонду України;

- постанова Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 487/10127/14-ц - спірна земельна ділянка розташована у межах прибережної захисної смуги Бузького лиману, належить до земель водного фонду України;

- постанова Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 359/281/18 землі водного фонду України.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що землі природно-заповідного й водного фондів мають аналогічні обмеження щодо оборотоздатності, указана юридична конструкція підлягає застосуванню для кваліфікації спірних правовідносин і в цій справі, проте таке твердження позивача є суб`єктивним тлумаченням закону, до того ж хибним, оскільки Земельний кодекс України, Водний кодекс України та Закон України «Про природно-заповідний фонд України» передбачають різні за змістом і за суттю обмеження щодо використання вказаних земель. Зокрема, обмеження у використанні земель прибережних захисних смуг є значно суворішими, ніж обмеження у користуванні землями РЛП. Однак головною є та відмінність, що прибережні захисні смуги не можуть перебувати у приватній власності, тоді як створення РЛП на земельних ділянках приватної форми власності без їх вилучення у власників допускається законом.

Отже, одночасно з видачею ОСОБА_1 державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 782847 № 660 від 23.08.2001 земельна ділянка з кадастровим номером :04:006:0341 вибула з комунальної власності та перейшла у приватну власність ОСОБА_1 .

Доказів порушення адміністративної процедури під час приватизації відповідачкою спірної земельної ділянки або оскарження рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу їй у власність земельної ділянки матеріали справи не містять. Сам по собі факт розташування спірної земельної ділянки в межах РЛП «Печенізьке поле», який створений без вилучення земельних ділянок у землекористувачів, не свідчить про незаконність передачі ОСОБА_1 .

Доводи позивача про те, що ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» не передбачає використання територій природно-заповідного фонду для сільськогосподарських потреб, а саме ведення товарного сільськогосподарського виробництва, суд відхиляє з огляду на таке.

У частині першій статті 50 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, чинній на час реєстрації права власності на спірну ділянку) визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Прокурором не надано доказів, що уповноваженим державним органом було допущено порушення адміністративної процедури під час погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, зокрема в частині визначення цільового призначення земельної ділянки.

Посилання прокурора на ст. 9 Закону є нерелевантними, оскільки вказана норма визначає види використання земель природно-заповідного фонду, проте не містить заборон щодо їх використання. Натомість, стаття 7 Закону забороняє здійснення на землях природно-заповідного фонду будь-якої діяльності, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. При цьому, вказана норма не містить заборони щодо ведення товарного сільськогосподарського виробництва на землях природно-заповідного фонду.

Вказане дає підстави стверджувати, що Закон допускає ведення товарного сільськогосподарського виробництва на землях природно-заповідного фонду, проте за умови, що це не матиме негативного впливу на стан РЛП.

Оцінюючи доводи прокурора про неможливість використання земель під РЛП «Печенізьке поле» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, суд також не може залишити поза увагою ту обставину, що під час візуального огляду території РЛП «Печенізьке поле» на Публічній кадастровій карті України виявлено, що абсолютну більшість території РЛП складають земельні ділянки приватної форми власності сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням: «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Зазначені обставини підтверджують той факт, що РЛП «Печенізьке поле» було створене за згодою землекористувачів/землевласників на землях сільськогосподарського призначення без вилучення у них земельних ділянок, і не мало на меті позбавити землевласників можливості використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).

Інших доводів, підтверджених відповідними доказами, які би доводили незаконність набуття у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки прокурором не наведено і судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що Печенізька селищна рада Чугуївського району Харківської області на теперішній час не є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0341 в силу вимог закону, а тому її права на спірну земельну ділянку не підлягають захисту в порядку ст. 391 ЦК України та ст. 152 ЗК України.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 29.08.2023 у справі №910/5958/20, від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, суд відмовляє керівнику Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області у задоволенні позовних вимог у повному обсязі до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою в межах об`єкту природно-заповідного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У цій справі відповідачем ОСОБА_1 понесено судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України суд скасовує заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 06 лютого 2025 року.

Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 158, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою в межах об`єкту природно-заповідного фонду, треті особи: Департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації, Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле».

Стягнути з Харківської обласної прокуратури, , адреса: 61001, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року, а саме:

- скасувати арешт, накладений на земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області, до набрання законної сили рішенням суду у справі;

- скасувати заборону ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) здійснювати будь-які дії із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області, що можуть призвести до погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельної ділянки, до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 05 лютого 2026 року.

Суддя І.П. Латка