1Справа № 335/1792/26 2-з/335/12/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівськийрайонний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря Шевченко К.В., розглянувши заяву Запорізької міської ради про забезпечення позову в цивільній справі за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

18.02.2026 року до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди землі.

20.02.2026 року до суду надійшла заява Запорізької міської ради про забезпечення позову, в якій Запорізька міська рада просить суд накласти арешт в межах суми позову 466 627,78грн. на нерухоме майно: магазин непродовольчих товарів та офіс літ.Б-2 інв.№ 14, загальною площею 654,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, власник ОСОБА_1 . При винесенні судового рішення у справі за даним позовом, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з ОСОБА_1 судові витрати понесені Запорізькою міською радою в сумі 1 331,20 грн., за подачу даної заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви заявник зазначав таке. 24.10.2014 року між Запорізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРОЙКА-ВІК», був укладений договір оренди землі №00479 відповідно до якого, Запорізькою міською радою передано, а ТОВ «ТРОЙКА-ВІК» прийнято земельну ділянку загальною площею 0,1892 га з кадастровим номером :05:009:0180. Відомості щодо реєстрації права оренди також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №461151388 від 21.01.2026. 21.02.2022 між ТОВ «ТРОЙКА-ВІК» та ОСОБА_1 було складено акт приймання-передачі нерухомого майна про наступне. 1. У зв`язку зі зменшенням Статутного капіталу Товариства (ТОВ «ТРОЙКАВІК») на підставі рішення учасника Товариства від 14 лютого 2022року, Товариство передає, а Учасник ( ОСОБА_1 ) отримує нерухоме майно: магазин непродовольчих товарів та офіс літ Б-2 інв.№14, загальною площею 654,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 640 916,39грн. 2. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,1892 га з кадастровим номером :05:009:0180, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, яка орендується у територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, на підставі договору оренди серія та номер: 00479, виданий 27.10.2014. Зазначений акт приймання-передачі нерухомого майна посвідчений Вовк І.І., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 21.02.2022 та зареєстровано в реєстрі за № 895-896. Таким чином, 21.02.2022 ОСОБА_1 набув право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :05:009:0180, загальною площею 0,1892 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач за період з 01.01.2023 по 30.11.2025 не в повному обсязі сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою, в розмірі, який відповідає встановленим у договорі оренди вимогам (п.п.15.5 договору, Рішення Запорізької міської ради №26 від 28.11.2018 «Про встановлення розміру орендної плати»), з урахуванням коефіцієнту індексації, як то передбачено умовами договору та положеннями ст.ст. 288-289 Податкового кодексу України, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за вказаний період в сумі 466627,78грн. Відомості, щодо сплати ОСОБА_1 за Договором оренди землі у 2023-2025 роках підтверджуються листом Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради від 10.12.2025 № 06.1-14/2408, та складають: за період з 01.01.2023 по 31.12.2024 ОСОБА_1 як платник за кодом класифікації доходів бюджету 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» в системі АІС не значиться. За період з 01.01.2025 по 30.11.2025 за кодом класифікації доходів бюджету 19010900 «Орендна плата з фізичних осіб» нараховано 496 586,95грн. та сплачено до бюджету Запорізької міської територіальної громади 496 586,95грн.

Запорізькою міською радою було направлено до Відповідача вимогу про сплату плати за землю № 01/02-11/2217 від 16.12.2025. На день подачі цього позову вимога Відповідачем не виконана. Вказані обставини свідчать про те, що Відповідач може розпорядитись своїм майном, зокрема, відчужити його на користь інших осіб. Крім того, набувши право власності на нерухоме майно Відповідач, неналежним чином виконував свій обов`язок, як орендар. Отже, пред`явлення Запорізькою міською радою до суду позову про стягнення про стягнення заборгованості, без його забезпечення, дозволить Відповідачу вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, що в подальшому унеможливить або суттєво ускладнить виконання судових рішень. З огляду на всі зазначені обставини, накладення арешту на нерухоме майно, що належить Відповідачу є необхідним, оскільки Відповідач має заборгованість перед місцевим бюджетом територіальної громади міста Запоріжжя та в добровільному порядку, після направлення вимоги, не сплачує заборгованість.

Обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу та знаходиться у нього, без обмеження/позбавлення права користування ним. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно за Відповідачем зареєстровано право власності на наступні об`єкти нерухомого майна: Житловий будинок літ. «Е-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 314,2 кв.м., житловою площею 76,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; частка земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0234, площею 0,1967га, адреса: Сумська обл., Липоводолинський р., с/рада Синівська; частка земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0162, площею 0,3083га, адреса: Сумська обл., Липоводолинський р., с/рада Синівська; частка земельної ділянки кадастровий номер :01:001:00045, площею 2,5313га, адреса: Сумська обл., Липоводолинський р., с/рада Синівська; частка земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0211, площею 1,3га, адреса: Сумська обл., Липоводолинський р., с/рада Синівська; Магазин непродовольчих товарів та офіс літ.Б-2 інв.№ 14, загальною площею 654,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи, що на спірній земельній ділянці розташований магазин непродовольчих товарів та офіс, загальною площею 654,2 кв.м., а інші об`єкти нерухомого майна фактично знаходяться у інших регіонах України, Запорізька міська рада вважає, що накладення арешту саме на магазин непродовольчих товарів та офіс, в межах суми позовних вимог є доцільним та мінімально необхідним заходом для забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості: магазин непродовольчих товарів та офіс літ.Б-2 інв.№ 14, загальною площею 654,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , складає 8 746 078,36грн.

Не накладення арешту на нерухоме майно відповідача може призвести до передачі його в іпотеку пов`язаним юридичним особам, або взагалі його відчуження, що у подальшому значно ускладнить або взагалі унеможливить виконання судового рішення, і у свою чергу, призведе до порушення принципу обов`язковості судових рішень, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України.

Таким чином, накладення арешту в межах суми позову 466 627,78грн. на належне Відповідачу нерухоме майно: магазин непродовольчих товарів та офіс літ.Б-2 інв.№ 14, загальною площею 654,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 буде співмірним заходом забезпечення позову про стягнення з нього коштів. Накладення арешту на грошові кошти Відповідача здатне суттєво погіршити його майновий стан, у той час як накладення арешту на об`єкти нерухомого майна в межах суми позовних вимог, мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідача, не ускладнюючи його господарську діяльність. Отже, обраний вид забезпечення позову накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Ухвалою судді від 23.02.2026 року прийнято позовну заяву Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди землі до розгляду. Відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, встановлені строки для подання заяв по суті спору.

Згідно до вимог ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розгляд заяви здійснено у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст.7 та ч. 1 ст.153 ЦПК України.

Дослідивши зміст позовної заяви в частині викладення обставин стосовно вжиття заходів забезпечення позову, подані документи, на яких ґрунтуються вимоги про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів, заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Судом встановлено, що предметом позову є стягнення з відповідача до місцевого бюджету 466627,78 грн., яка утворилась внаслідок несплати відповідачем у повному обсязі орендної плати за користування земельною ділянкою у період з 01.01.2023-30.11.2025 рр., тобто вимога майнового характеру.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Отже, виконання у майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, а тому, враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що обраний спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача безпосередньо пов`язаний з предметом спору та спроможний забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Таким чином, у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову дійсно може ускладнити поновлення оспорюваних прав позивача та їх ефективний захист у разі задоволення позову, оскільки з урахуванням змісту спірних правовідносин наявні підстави вважати, що відповідачем можуть бути вчинені дії з подальшого відчуження даного об`єкту нерухомості на користь інших осіб.

Заявлений позивачем вид заходу забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно передбачений нормами чинного законодавства, а саме п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, та є співмірним із позовними вимогами.

Поряд із цим, суд враховує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на магазин непродовольчих товарів та офіс літ.Б-2 інв.№ 14, загальною площею 654,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого складає складає 8 746 078,36 грн., без врахування ціни позову, не буде співрозмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 466627,78 грн. Проте, та обставина, що вартість цього нерухомого майна є більшою за суму позовних вимог, не є підставою для невжиття заходів забезпечення позову. До того ж, в матеріалах заяви відсутні відомості щодо можливості накладення арешту на частину наведеного у заяві майна, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів відповідач є єдиним власником цього майна в повному обсязі, а інформація про виділ частки у праві власності відсутня. Вартість іншого нерухомого майна, яке належить відповідачу згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не визначена.

Тому, з огляду на предмет позову, суд вважає доводи заявника обґрунтованими і вважає за доцільне накладення арешту на вищевказаний об`єкт нерухомості, у межах ціни позову 466627,78 грн., що є співмірним із заявленими вимогами, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, має тимчасовий характер та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у його володінні та користуванні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним та діє до набрання рішенням суду законної сили.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та підстави позову та, приймаючи до уваги, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно відповідача у межах суми позову 466 627,78 грн. спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, а невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі нових спорів, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.

Поряд із цим, судом не встановлено обставин, що можуть свідчити про спричинення забезпеченням позову збитків відповідачу, а також обставин, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, за наявності яких обов`язком суду є застосування зустрічного забезпечення, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Також суд роз`яснює, що відповідач має право, за наявності передбачених законом підстав (глава 10 розділу І ЦПК України), ініціювати перед судом питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, скасування заходів забезпечення позову, відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову, із наданням відповідних доказів.

Застосовані судом заходи забезпечення позову не перешкоджають володінню і користуванню, носять тимчасовий характер та спрямовані, зокрема, на унеможливлення зміни власника майна до вирішення спору судом.

Щодо вимоги про стягнення судового збору в сумі 1 331,20 грн, суд зазначає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки розподіл судових витрат здійснюється судом під час ухвалення рішення по суті спору, питання про відшкодування витрат за подання заяви про забезпечення позову буде вирішено при ухвалення рішення у справі по суті спору.

Керуючись ст.ст.149,150,153,154,260,261,247,353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Запорізької міської ради про забезпечення позову в цивільній справі за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди землі, задовольнити.

З метою забезпечення позову Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди землі, накласти арешт на об`єкт нерухомого майна: магазин непродовольчих товарів та офіс літ. Б-2 (інв. № 14), загальною площею 654,2 кв.м., що розташований за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, що належить на праві власності ОСОБА_1 , в межах суми позовних вимог у розмірі 466 627,78 грн (чотириста шістдесят шість тисяч шістсот двадцять сім гривень 78 коп.).

Роз`яснити, що накладення арешту не обмежує відповідача у праві володіння та користування вказаним майном, а також, що відповідач має право, за наявності передбачених законом підстав (глава 10 розділу І ЦПК України), ініціювати перед судом питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, скасування заходів забезпечення позову, відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову, із наданням відповідних доказів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду у 15-денний строк з дня її постановлення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала є виконавчим документом.

Копію ухвали направити для виконання до Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Копію ухвали направити учасникам справи - для відома.

Інформація відповідно до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»:

Стягувач: Запорізька міська рада, адреса Україна, 69105, Запорізька обл., місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 206, .

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Дата складання ухвали 23.02.2026 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова