КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 359/1091/24

12 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Можарівській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участь у розгляді справи ОСОБА_1 - адвоката Ульянова Олега Віталійовича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Муранової-Лесів І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про визнання шлюбу недійсним, -

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 20.12.2003 було укладено шлюб між сторонами, який зареєстрований Відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 1263. Позивач стверджує, що вони з відповідачем уклали шлюб без наміру створити сім`ю, не вели спільного господарства, не мали жодних намірів, які б свідчили про бажання створити сім`ю. На момент реєстрації шлюбу у них з відповідачем був спільний бізнес, саме це створило підстави та необхідність для укладення шлюбу, а не намір створити сім`ю.

З огляду на вище викладене просила суд визнати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_3 , зареєстрований Відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції 20.12.2003 недійсним, який зареєстровано в Книзі реєстрації шлюбів 20.12.2003, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1263, в зв?язку з його фіктивністю.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним задоволено.

Визнано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований Відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управлінні юстиції 20 грудня 2003 року, актовий запис № 1263, недійсним.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 01 жовтня 2025 року представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 - адвокат Ульянов О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в 2017 році, ОСОБА_1 почала зустрічатися з ОСОБА_3 , але в зв`язку з тим, він був одружений, мав дитину та не збирався залишати сім`ю, проживати сумісно вони навіть не планували.

Вказує на те, що після народження в них дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач надавав допомогу у вихованні сина. Однак, з осені 2019 відповідач, став вимагати від ОСОБА_1 переоформлення будинку на сина - ОСОБА_5 і його сина від іншого шлюбу. Дані вимоги він обґрунтовував тим, що нібито: "він багато витрачає на утримання ОСОБА_6 , сина, та на утримання будинку», а також тим, що нібито «мої батьки погано на мене впливають, торгують наркотиками і можуть забрати будинок собі». У зв`язку з таким вимогами відповідача, відносини між ними стали погіршуватися, та в лютому 2020, ОСОБА_1 , разом з сином, переховуюсь від відповідача, була змушена виїхати до матері на непідконтрольну Україні територію в м. Луганськ.

Вказує на те, що оскаржуване рішення прямо впливає на права апелянта, так як ним фактично ОСОБА_3 набуває права співвласника належного ОСОБА_1 майна.

Зазначає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2023р. по справі № 753/12290/22 були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , та стягнуто с ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15000 гривень щомісячно.

Звертає увагу суду на те, що станом на 01.02.2024, заборгованість відповідача по аліментам та ухвалі Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2020 по справі № 359/6937/20 вже складала більш 300 000 грн. Розуміючи, що стягнення буде звернено на нерухомість, яка зареєстрована на його дружину - ОСОБА_2 , так як воно придбано в шлюбі і тому є їхньою сумісною власністю, ОСОБА_2 , звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним, в якому вказує, що вона взагалі не проживала з відповідачем та нерухомість нею біла придбана за особисті кошти.

В судове засідання з`явився представник особи, яка не брала участь у розгляді справи ОСОБА_1 адвокат Ульянов О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач та відповідач, 3-тя особа в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись засобами поштового зв`язку. 10 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду поштова кореспонденція повернулась без вручення, причина- «адресат відсутній за вказаною адресою».

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статі 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною третьою статті 352 ЦПК України передбачено, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 2-12341/10 зроблено висновок, відповідно до якого законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

З огляду на наведені норми закону право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника - закрити апеляційне провадження,оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Тобто, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, особа, яка не брала участі в справі, має надати суду докази того, що оскарженим судовим рішенням вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 просила суд визнати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_3 , зареєстрований Відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції 20.12.2003 недійсним, який зареєстровано в Книзі реєстрації шлюбів 20.12.2003, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1263, в зв?язку з його фіктивністю.

Оскільки спір виник щодо визнання недійсним шлюбу, зареєстрованого між сторонами 20 грудня 2003 року, то застосуванню підлягають норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України). Саме на такий закон посилалася позивачка у позовній заяві.

Відповідно до статті 45 КпШС України шлюб може бути визнаний недійсним у разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також у разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Статтею 47 КпШС України передбачено, що позов про визнання шлюбу недійсним може бути пред`явлений одним з подружжя, прокурором і особами, права яких порушені.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 06 березня 2023 року у справі № 396/579/21 (провадження № 61-327св23) викладено висновок, згідно з яким належним відповідачем у справах за позовом про визнання шлюбу недійсним, анулювання актового запису про шлюб є особа, з якою було укладено, зареєстровано шлюб.

Тобто права позивача порушено лише відповідачем як особою, з якою укладено шлюб у встановленому порядку.

Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною третьою статті 352 ЦПК України передбачено, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 2-12341/10 зроблено висновок, відповідно до якого законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

З огляду на наведені норми закону право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника -закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Тобто, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, особа, яка не брала участі в справі, має надати суду докази того, що оскарженим судовим рішенням вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначала, що в 2017 році, ОСОБА_1 почала зустрічатися з ОСОБА_3 , але в зв`язку з тим, він був одружений, мав дитину та не збирався залишати сім`ю, проживати сумісно вони навіть не планували.

Вказує на те, що оскаржуване рішення прямо впливає на права апелянта, так як ним фактично ОСОБА_3 набуває права співвласника належного ОСОБА_1 майна.

Окрім того, зазначає, що станом на 01.02.2024, заборгованість відповідача по аліментам та ухвалі Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2020 по справі № 359/6937/20 вже складала більш 300 000 грн.

Як зазначалось раніше, предметом даного позову є визнання недійним шлюбу, укладеного 20 грудня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

При цьому, ОСОБА_1 не є учасником правовідносин щодо укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є приватноправовими відносинами між чоловіком та дружиною.

На відміну від законодавства, яке діє erga omnes (щодо всіх, тобто з правовим ефектом щодо невизначеного кола суб`єктів), судове рішення у приватноправовому спорі діє inter partes (тобто з правовим ефектом тільки для сторін у справі). Судове рішення, ухвалене у справі, за жодних обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі у цій справі. Зокрема, судове рішення про задоволення позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 та в постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 904/7803/21.

Аналіз процесуального законодавства свідчить про те, що особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права та обов`язки цих осіб.

Зважаючи на предмет, підстави позову і характер спірних правовідносин, представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, в судовому засіданні не навів обставин, які б свідчили про порушення прав, інтересів, свобод ОСОБА_1 за наслідком прийняття оскаржуваного рішення суду про визнання недійсним шлюбу, укладеного 20 грудня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З огляду на наявність спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо визнання недійсним шлюбу, укладеного між ними 20 грудня 2003 року, що є предметом розгляду даної справи, оскаржуване рішення може вплинути на права ОСОБА_1 , однак безпосередньо ним не встановлювалися, не змінювалися та не припинялися її права та обов`язки.

Відтак, рішенням в даній справі не вирішувався спір стосовно ОСОБА_1 , мотивувальна частина рішення не містить суджень про її права та обов`язки, а резолютивна частина рішення не містить прямої вказівки про її права та обов`язки.

Враховуючи наведене, ухвалене судове рішення не завдає апелянту шкоди, що виражається у несприятливих для неї наслідках.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що права ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням не вирішувались і не порушуються.

Вирішення питання, чи стосується рішення суду першої інстанції прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, є першорядним завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку з урахуванням прав, інтересів та статусу особи, яка не була залучена до участі в справі.

Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю та, відповідно, питання щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не вирішується.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, від 24 квітня 2024 року у справі № 548/1887/21 та від 04 вересня 2024 року у справі № 461/6178/22.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Оскільки рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю та, відповідно, питання щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не вирішується.

Керуючись ст.ст. 260, 261, п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участь у розгляді справи ОСОБА_1 - адвоката Ульянова Олега Віталійовича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Муранової-Лесів І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про визнання шлюбу недійсним закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 20 лютого 2026 року.

Головуючий: Судді: