єдиний унікальний номер справи 531/2692/25
номер провадження 2-з/531/1/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі головуючої судді Фисун Л.С., за участю секретаря судового засідання Нагорної А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, у справі за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

18 лютого 2026 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на нежитлову будівлю автогараж, загальна площа 452,6 кв.м, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 1 256 772,00 гривень. На сьогоднішній день борг відповідачем не погашено, відзив на позов не надано Крім цього, відповідач має інші відкриті виконавчі провадження, що об`єктивно дає підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належать йому. Зокрема, по іншому судовому рішенню, що перебуває на виконанні у приватного виконавця, арештовано 2 автогаражі та котельна боржника, які виставлені на реалізацію у СЕТАМ, однак на станом 17.02.2026 відповідач кошти сплатив із метою завершення виконавчих проваджень та зняття арешту з його майна, щоб потім його продати/відчужити, що дає небезпеку для фактичного виконання судового рішення по даній справі.

Предметом позову у справі є вимога майнового характеру, а саме стягнення грошових коштів, а тому виконання в майбутньому судового рішення по справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти/майна відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Заява розглядається в порядку статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов наступного висновку.

Суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина перша, друга статті 149 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

У заяві про забезпечення позову позивачем не зазначено обґрунтування того, яким чином незабезпечення позову може реально утруднити або унеможливити виконання рішення про стягнення грошових коштів, які дії відповідача свідчать про його наміри відчужити належне йому майно або навмисно уникнути цивільної відповідальності.

Суд також зазначає, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відповідача відчужити майно не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Фактично заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях, що невжиття відповідних заходів в подальшому істотно ускладнить ефективний захист його прав.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не наведено жодних підстав для забезпечення позову, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст.149-150, 153, 260 ЦПК України, суддя,

у х в а л и л а:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.С. Фисун