Справа № 298/668/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

за участі секретаря Плешинець З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2025 року (головуюча суддя Ротмістренко О.В.), у цивільній справі №298/668/25 за позовом ОСОБА_1 до Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася у Великоберезнянський районний суд Закарпатської області з позовом до Ставненської сільської ради Ужгородського району про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 серпня 1982 року чоловік позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , отримав дозвіл від виконавчого комітету Ставненської сільської ради на будівництво індивідуального жилого будинку, оформлений Рішенням виконкому Великоберезнянської районної Ради народних депутатів за №122. Згодом подружжя вирішило перереєструвати технічну документацію щодо забудовника на особу позивача. Так, Рішенням виконавчого комітету Ставненської сільської ради Народних депутатів від 11.06.1987 «Про дозвіл провести перерегістрацію техдокументації на будівництво» позивачці надано дозвіл на проведення перереєстрації технічної документації на будівництво житлового будинку з її чоловіка безпосередньо на ОСОБА_1 .

Вказує, що Дозволом районного архітектора №17/87 позивачці надано право на виконання будівельних робіт щодо будівництва зазначеного будинку. Окремо районним архітектором затверджено позивачці «Строительный паспорт» від 10.07.1987, що включає затверджені: проект господарських приміщень для утримання худоби та птиці від 10.07.1987; проект сараю від 10.07.1987; проект літньої кухні від 10.07.1987. Незадовго після отримання всієї необхідної дозвільної документації, 1988 року позивачкою добудовано зазначений будинок із необхідними допоміжними будівлями. Як стверджує позивачка, Довідка № 367 від 17.03.2003 Ставненської сільської ради підтверджує те, що вона набула у власність вказаний будинок за АДРЕСА_1 та вказує на осіб членів сім`ї позивача, що проживають у ньому. Аналогічні відомості містить будинкова книга зазначеного будинку та погосподарська книга, копії яких додано до позову.

Позивачка зазначила, що добросовісно володіє, відкрито користується без претензій з боку будь-яких третіх осіб нерухомим майном, що перебуває у її володінні та користуванні.

Вказує, що на її замовлення Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Великоберезнянської селищної ради виготовлено технічний паспорт станом на 04.10.2024 (інвентаризаційна справа № 6857). Водночас, позивачка зазначає, що позбавлена можливості розпорядитися належним їй майном будинком із господарськими будівлями та спорудами - внаслідок відсутності правовстановлюючого документу на зазначене майно, тому остання позбавлена можливості зареєструвати належне їй нерухоме майно. При цьому посилається на відомості Довідки № 06 від 04.02.2025 КП «БТІ» Великоберезнянської селищної ради, згідно з якою нерухоме майно за вказаною адресою не зареєстроване.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивач зазначає, що позбавлена можливості зареєструвати речове право на земельну ділянку, на якій розташований її будинок, внаслідок дії законодавчо визначеної заборони на безоплатну передачу земель у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, передбачену п. 5 ч. 27 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України.

Підставою для звернення до суду для захисту свого майнового права позивачка зазначає наявність істотних перешкод у оформленні права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , та відсутність передбачених законом механізмів здійснення реєстрації права власності на цей будинок окрім, як шляхом визнання права власності на нього у судовому порядку.

Просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачкою не наведено тієї обставини, що вона зверталась до відповідних органів, які здійснюють реєстрацію прав на нерухоме майно і отримала відмову у реєстрації прав та/чи доказів інших перешкод, та не додала відповідних доказів. Суд прийшов до висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами неможливість в позасудовому порядку зареєструвати належний їй будинок, як і не доведено того факту, що її право на будинок оспорюється або не визнається відповідачем.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06.10.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивачка зазначає, що позбавлена можливості зареєструвати право власності на належне їй домоволодіння, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» серед переліку документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, зазначено документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Зазначає, що у зв`язку із дією заборони на безоплатну передачу земель у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, передбачену п. 5 ч. 27 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України отримати від Ставненської сільської ради земельну ділянку під будинком не може.

Вказує, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, вдався до надмірного формалізму та дійшов хибних висновків про відсутність доказів того, що позивач намагалась зареєструвати майно в позасудовому порядку.

Позивачка стверджує, що усно зверталась до відповідача Ставненської сільської ради та Центру надання адміністративних послуг Великоберезнянської селищної ради, фахівці якого на підставі звернення та поданих позивачкою документів якісно та достовірно повідомили про законодавчі приписи, внаслідок яких позивачка не може у позасудовому порядку зареєструвати належне їй домоволодіння. Вказане вважає достатньою підставою для захисту судом її цивільного права.

Щодо оспорювання та невизнання права на майно, позивачка посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18, якою визначено, що ст. 392 ЦК України стосується не тільки випадків коли власник майна втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадку, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право на нерухоме майно. Вказує, що п.85 вказаної постанови Великої Палати визначено, що за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована. У зв`язку з наведеним вважає належним відповідачем у справі Ставненську сільську раду, як власника земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована.

До апеляційної скарги позивачкою також подано клопотання про звільнення, зменшення або відстрочення сплати судового збору. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.11.2025 частково задоволено клопотання ОСОБА_1 - відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4190,57 грн до ухвалення судового рішення апеляційним судом.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 360 ЦПК України).

Межі розгляду справи апеляційним судом та явка учасників

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3).

В судове засідання учасники справи та їх представники не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

11.02.2026 представник Ставненської сільської ради Мандрик Іван Іванович подала заяву про розгляд справи без участі представника ради.

ОСОБА_1 також подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Крім того, подала клопотання про долучення до матеріалів справи її заяви до Ставненської сільської ради від 28.01.2026 з проханням надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, та відповідь сільської ради на таку заяву від 04.02.2026.

Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом

Судом встановлено та підтверджується наявними матеріалами справи наступне.

14 серпня 1982 року рішенням №122 виконкому Великоберезнянської районної Ради народних депутатів надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на будівництво індивідуального житлового будинку та видано свідоцтво №5/82 про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, відповідно до якого місце будівництва Закарпатська область, Великоберезнянський район, село Ставне, земельна ділянка під забудову 0,07 га, виділена із присадибного фонду колгоспу на підставі рішення виконкому Ставненської сільської ради народних депутатів №12 від 07.07.82 р. (а.с. 12-13).

Вказаним рішенням виконкому попереджено гр. ОСОБА_2 , що при неосвоєнні (невикористанні) земельної ділянки протягом встановленого строку з часу відведення в натурі (строк початку та закінчення будівництва з 16.06.1982 по 16.06.1984) або при грубому порушенні «Правил забудови» він втрачає право на користування земельною ділянкою і вона повертається попередньому землекористувачу.

Згідно з дозволу № 2/82 на право виконання будівельних робіт районним архітектором ОСОБА_3 . Великоберезнянського району надано дозвіл ОСОБА_2 приступити до будівництва будинку (а.с.15).

Рішенням виконавчого комітету Ставненської сільської ради Народних депутатів від 11.06.1987 «Про дозвіл провести перерегістрацію техдокументації на будівництво» позивачу ОСОБА_1 було надано дозвіл на проведення перереєстрації технічної документації на будівництво житлового будинку з її чоловіка на ОСОБА_1 по їхній взаємній згоді (а.с.16).

Згідно дозволу № 17/87 на право на виконання будівельних робіт районного архітектора виконкому Великоберезнянської районної ради народних депутатів ОСОБА_1 надано дозвіл приступити до будівництва «перееристрації» (мова оригіналу) житлового будинку з проектом 30-3к-4 в с. Ставне на підставі рішення виконкому Великоберезнянської ради народних депутатів від (чітко не видно) 11.06.1987. Дата закінчення будівельних робіт 1988 рік (а.с.17).

Згідно з копією будівленього паспорту 10.07.1987 районним архітектором виконавчого комітету Великоберезнянської районної ради народних депутатів Закарпатської області. затверджено «Строительный паспорт» на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника ОСОБА_1 , що включає затверджені: проект господарських приміщень для утримання худоби та птиці від 10.07.1987; проект сараю від 10.07.1987; проект літньої кухні від 10.07.1987 (а.с.18-21).

Згідно з відомостей з технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 04.10.2024 замовником є ОСОБА_1 . Площа земельної ділянки під забудовою складає 282,3 м2, рік спорудження збудовано у 1985 (а.с.29-34).

Згідно з копій по господарської книги 1991-1995 член господарства особового рахунку № НОМЕР_1 , адреса господарства: АДРЕСА_1 , записано ОСОБА_1 , як голову сім`ї, інші члени господарства: ОСОБА_2 чоловік, ОСОБА_4 внук, ОСОБА_5 донька, ОСОБА_6 мати (а.ч.26-28, 93-94).

Згідно з довідкою Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області№ 184, виданої 04.03.2025 ОСОБА_1 відкрито, добросовісно та безперервно володіє житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.59).

Згідно з довідкою комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Великоберезнянської селищної ради від 04.09.2025 № 06 станом на 01.01.2013 нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Згідно з Інформацією № 441820987 від 02.09.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження у реєстрі відсутні (а.с.98).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з нормами статей 41, 47 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Кожен має право на житло і держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати, придбати у власність або взяти в оренду.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав унормовано положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV).

Відповідно до статті 11 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Предметом спору у справі, що переглядається, є визнання за позивачем права власності на житловий будинок, збудований на земельній ділянці площею 0,07 г, яка надавалась ОСОБА_2 на будівництво індивідуального житлового будинку; було проведено перереєстрацію техдокументації на будівництво житлового будинку з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивачки на здійснення державної реєстрації права власності на належне їй майно наразі не є порушеним.

Порушення такого права може мати місце у разі її звернення до державного реєстратора із заявою щодо оформлення права власності на нерухоме майно та, відповідно, відмови державного реєстратора у вчиненні такої дії.

Законом № 1952-IV встановлено, що об`єкти незавершеного будівництва підлягають державній реєстрації прав, і передбачена спеціальна процедура для державної реєстрації права власності на них.

Згідно з пунктами 6,8 частини 1 статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Пункти 40, 53 постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, визначено статтею 31 Закону № 1952-IV.

Згідно зі ст. 6 Закону № 1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону №1952-IV для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міької ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Облік такого майна здійснювався виключно за погосподарськими книгами сільських рад.

Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції звернув увагу позивачки, що згідно з реченням другим п. п. 5 п. 27 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом, а позивачкою належними та допустимими доказами не доведено неможливість в позасудовому порядку зареєструвати належний їй будинок, як і не доведено того факту, що її право на будинок оспорюється або не визнається відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач на адресу апеляційного суду надіслала заяву до Ставненської сільської ради від 28.01.2026 з проханням надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, та відповідь сільської ради на таку заяву від 04.02.2026, які просила врахувати при вирішенні справи.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду з врахуванням обставин, які існували на час розгляду справи судом першої інстанції. Апелянт зазначала, що усно зверталась до відповідача Ставненської сільської ради та Центру надання адміністративних послуг Великоберезнянської селищної ради, фахівці якого на підставі звернення та поданих позивачкою документів якісно та достовірно повідомили про законодавчі приписи, внаслідок яких позивачка не може у позасудовому порядку зареєструвати належне їй домоволодіння. Проте належних та допустимих доказів такого звернення позивач не надала. Доказів того, що вона не мала можливості надати відповідні документи щодо розгляду її звернень до суду першої інстанції апеляційному суду також не було надано. Оскільки відповідні докази були отримані апелянтом уже після ухвалення оскаржуваного рішення позивач звернулась до Ставненської сільської ради 28.01.2026, тому колегія суддів такі докази до уваги не бере.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що будинок було збудовано за час перебування позивача у шлюбі із ОСОБА_2 , у подружжя є діти. За твердженням позивача, чоловік помер. Тому відповідні питання слід вирішувати з врахування будівництва будинку під час перебування позивачки у шлюбі ОСОБА_2 та з врахуванням спадкових прав їх дітей.

Висновки апеляційного суду

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи, ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.11.2025 за клопотанням ОСОБА_1 апелянту було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4190,57 грн до ухвалення судового рішення апеляційним судом. Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тому з апелянта слід стягнути на користь держави 4190,57 грн, які підлягали сплаті при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір на користь держави в розмірі 4190,57 грн. (чотири тисячі сто дев?яносто гривень п?ятдесят сім копійок). Отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106; призначення платежу *;101; НОМЕР_3 - судовий збір, стягнутий з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь держави, за рішенням № 307/547/25.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2026 року.

Головуюча:

Судді: