У х в а л а

17 лютого 2026 року

м. Київ

Справа № 443/746/14-ц

Провадження № 61-8303ск25

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного Гудими Д. А. ознайомився із касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - скаржниці)

на рішення Жидачівського районного суду від 11 травня 2021 року, постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, рішення Жидачівського районного суду від 8 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 травня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до скаржниць, Ходорівської міської ради Львівської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Приватного підприємства «Картограф», Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Відділу Держгеокадастру у Жидачівському районі - про визнання недійсними рішень Жирівської сільської ради та державних актів про право власності на землю і

в с т а н о в и в:

1. 26 червня 2025 року скаржниці подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просили скасувати «всі рішення Жидачівського районного суду і Постанови іменем України Львівського апеляційного суду». Однак у вступній частині касаційної скарги вказали, що подали її на постанову апеляційного суду від 30 травня 2025 року, і у тексті цієї скарги зазначили, що не погоджуються саме із тією постановою.

2. 12 вересня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху касаційну скаргу та встановив для усунення її недоліків десятиденний строк з дня вручення тієї ухвали. Скаржниці мали: (1) зазначити про наявність або відсутність у них електронних кабінетів, (2) чітко зазначити, на які саме судові рішення вони подали касаційну скаргу, (3) конкретизувати підстави касаційного оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 30 травня 2025 року.

3. 3 жовтня 2025 року на виконання вимог зазначеної ухвали скаржниці надіслали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій зазначили про відсутність у них електронних кабінетів та просили скасувати рішення Жидачівського районного суду від 11 травня 2021 року, постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, рішення Жидачівського районного суду від 8 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 травня 2025 року.

4. Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід повернути скаржницям.

4.1. За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). Скаржниця такі підстави щодо оскарження судових рішеньне конкретизувала.

4.2. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

(1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац другий пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України);

(2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України);

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац третій пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

(3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);

(4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (останній абзац частини другої статті 389 ЦПК України).

4.3. За змістом наведених приписів, особа, яка подає касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після його перегляду апеляційним судом та/або на постанову апеляційного суду, у цій скарзі має достатньо чітко вказати одну чи більше підстав касаційного оскарження (із зазначених вище чотирьох), а також обґрунтувати таку підставу (такі підстави).

4.4. Верховний Суд в ухвалі від 12 вересня 2025 року звернув увагу скаржниць на необхідність конкретизувати підставу касаційного оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 30 травня 2025 року, згідно з якою цей суд скасував ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 8 листопада 2024 року та залишив заяву скаржниць про перегляд рішення суду першої інстанції за виключними обставинами без розгляду., Виконуючи вимоги ухвали Верховного Суду, скаржниці не конкретизували підстави касаційного оскарження зазначеної постанови, не вказали, у чому саме полягало порушення апеляційним судом норм процесуального права.

4.5. Крім того, скаржниці доповнили прохальну частину касаційної скарги, хотіли також скасувати рішення Жидачівського районного суду від 11 травня 2021 року, постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, рішення Жидачівського районного суду від 8 листопада 2024 року. Однак підстав касаційного оскарження із тих, які зазначені у частині другій статті 389 ЦПК України не вказали.

4.6. Касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку (пункт 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України).

4.7. Оскільки скаржниці у касаційній скарзі не зазначили передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, таку скаргу слід повернути.

Вказане не перешкоджає повторному зверненню із касаційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 392, 393 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 касаційну скаргу на рішення Жидачівського районного суду від 11 травня 2021 року, постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, рішення Жидачівського районного суду від 8 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Ходорівської міської ради Львівської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Приватного підприємства «Картограф», Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Відділу Держгеокадастру у Жидачівському районі - про визнання недійсними рішень Жирівської сільської ради та державних актів про право власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Д. А. Гудима