Справа №705/902/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м.Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Роман Володимирович, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

У С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, яку обґрунтовує тим, що вона, ОСОБА_1 , з 07.08.1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Під час перебування у шлюбі нею та її чоловіком було набуто нерухоме майно, яке відповідно до положень статей 60, 61, 63, 70 Сімейного кодексу України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

До складу нерухомого майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу у майбутньому позові, входять наступні об`єкти нерухомості: - житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 55,7 кв. м, право власності зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 3; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 110,6 кв. м, право власності зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 108; - 43/50 частки нсжитлового приміщення (перукарня № 4), розташованого за адресою АДРЕСА_3 , загальна площа приміщення 623,4 кв. м, частка, що належить ОСОБА_2 , становить 43/50, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 108.

Наразі між нею та другим із подружжя існує реальний спір щодо належності, правового режиму та поділ у зазначеного майна, у зв`язку з чим нею готується до подання позовна заява про поділ спільного майна подружжя.

Нерухоме майно зареєстроване виключно за ОСОБА_2 , що створює для нього реальну та необмежену можливість одноосібно розпоряджатися цим майном, у тому числі шляхом його відчуження третім особам без отримання згоди другого з подружжя.

Заявниці стало відомо про намір ОСОБА_2 здійснити відчуження вказаного нерухомого майна третім особам, при цьому без отримання нотаріально посвідченої згоди заявника, що прямо суперечить вимогам статті 65 Сімейного кодексу України.

Навіть у разі відсутності завершеного правочину, сам факт наявності у відповідача одноосібного реєстраційного контролю над спірним майном, у поєднанні з наявністю між сторонами реального спору щодо його правового режиму та поділу, свідчить про об`єктивну загрозу відчуження такого майна до вирішення спору по суті.

У разі відчуження або обтяження спірного нерухомого майна: - виконання майбутнього судового рішення про поділ спільного майна подружжя буде істотно ускладнене або стане неможливим; - заявник буде змушена оскаржувати правочини з третіми особами, що суперечить принципам процесуальної економії та ефективного судового захисту; - право заявника на частку у спільному майні буде фактично нівельоване.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову створює реальну та безпосередню загрозу порушення майнових прав заявника, а застосування таких заходів є єдиним ефективним способом збереження предмета спору до вирішення справи по суті.

Вирішити питання в добровільному порядку щодо поділу спільного сумісного майна чоловік ОСОБА_2 відмовився.

Вважає, що співмірним заявленим майбутнім позовним вимогам є такий захід забезпечення позову, як заборона вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на розпорядження нерухомим майном, що унеможливить його відчуження третім особам на час розгляду справи.

Водночас, застосування зазначеного заходу забезпечення позову не позбавляє відповідача можливості користуватися відповідним майном, у тому числі проживати в ньому, використовувати його за цільовим призначенням, а також передавати в користування (здавати в оренду), що свідчить про відсутність надмірного втручання у його права.

Зазначений захід забезпечення позову має виключно тимчасовий характер, не позбавляє особу, щодо якої він застосовується, права на здійснення господарської чи підприємницької діяльності, отримання доходів, а також не порушує баланс прав та законних інтересів сторін. Таким чином, вжиття такого заходу повністю відповідає критеріям розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності.

Застосування заходів забезпечення позову не призводить до фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване виключно на збереження існуючого фактичного та правового стану до завершення судового розгляду та ухвалення судового рішення.

Пропозиції щодо застосування зустрічного забезпечення у позивача відсутні, а з огляду на приписи Цивільного процесуального кодексу України, зокрема статті 154 ЦПК України, зустрічне забезпечення у даній категорії справ не є обов`язковим.

З урахуванням викладеного, вжиття заходів забезпечення позову є необхідним та єдиним ефективним способом збереження предмета спору, запобігання порушенню прав позивача як співвласника спільного майна подружжя та забезпечення реального виконання майбутнього судового рішення.

Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких подано позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Просить суд вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви про поділ спільного майна подружжя шляхом заборони усім суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про такі дії, пов`язані із відчуженням, накладенням заборони чи передання в іпотеку нерухомого майна, а саме: 1) Житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 55,7 кв. м, право власності зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 3; 2) Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 110,6 кв. м, право власності зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 108; 3) 43/50 частки нежитлового приміщення (перукарня № 4), розташованого за адресою АДРЕСА_3 , загальна площа приміщення 623,4 кв. м, частка, що належить ОСОБА_2 , становить 43/50, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 108.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України суддя вважає за необхідне розглянути вказану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову та додані до них документи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За змістом ч.6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У п.7 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ вказано, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні.

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14.06.2021 по справі № 308/8567/20, згідно з якою першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті. У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 р. у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 р. у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 р. у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 р. у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є про поділ спільного майна подружжя, а саме: 1) житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 55,7 кв. м, право власності зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 3; 2) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 110,6 кв. м, право власності зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 108; 3) 43/50 частки нежитлового приміщення (перукарня №4), розташованого за адресою АДРЕСА_3 , загальна площа приміщення - 623,4 кв. м, частка, що належить ОСОБА_2 , становить 43/50, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 108.

Заявник подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони усім суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про такі дії, пов`язані із відчуженням, накладенням заборони чи передання в іпотеку на зазначені вище об`єкти нерухомого майна.

При цьому обґрунтовано зазначає, що заходи забезпечення позову, про які у просить позивач, відповідають предмету позову та. в той же час, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Суд, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів саме такого виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав та інтересів, оскільки існує обґрунтований ризик того, що майно може бути відчужено шляхом укладання відповідачем, як власником майна, цивільно-правових угод з таким майном, яке нерозривно пов`язано з предметом спору, а тому вважає за необхідне для забезпечення позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування та скасування рішень про державну реєстрацію прав, встановити заборону усім суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про такі дії, пов`язані із відчуженням, накладенням заборони чи передання в іпотеку щодо вищезазначеного нерухомого майна.

На думку суду, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Як передбачено ч.1 ст.154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), оскільки за наявними матеріалами обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст.149, 150, 153, 154, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Застосувати заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони усім суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про такі дії, пов`язані із відчуженням, накладенням заборони чи передання в іпотеку нерухомого майна, а саме на:

1) житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 55,7 кв. м, право власності зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 3;

2) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 110,6 кв. м, право власності зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 108;

3) 43/50 частки нежитлового приміщення (перукарня №4), розташованого за адресою АДРЕСА_3 , загальна площа приміщення - 623,4 кв. м, частка, що належить ОСОБА_2 , становить 43/50, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 108,

до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію даної ухвали направити до Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для вжиття відповідних заходів та сторонам до відома.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Р. В. Піньковський