Єдиний унікальний номер судової справи 462/1086/26
Номер провадження 2/462/1319/26
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

20 лютого 2026 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування

встановив:

І. Рух справи

Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , 11.02.2026 року (вх. № 3481) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова (документ сформований в системі «Електронний суд» 11.02.2026 року) з позовною заявою до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, у якій просить суд:

-визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 16309513).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) 11.02.2026 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи позивача у справі.

Станом на час постановлення цієї ухвали відповідь на вказаний запит до суду не надійшла. Разом з тим, з метою забезпечення процесуальної економії та недопущення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе постановити цю ухвалу за наявними у матеріалах справи даними.

Також, судом у порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 2367705 від 20.02.2026 року про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі, відповідно до якої відомості про таку особу в Реєстрі відсутні.

17.02.2026 року (вх. № 4000) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до суду надійшло письмове клопотання про долучення доказів (квитанції про сплату судового збору).

ІІ. Щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що така не відповідає вимогам ст. 95, 175, 177 ЦПК України та підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Так, заява подана без дотримання вимог до її форми та змісту, а додані документи не в повній мірі підтверджують обставини, на які посилається позивач. Виявлені недоліки унеможливлюють належну оцінку обґрунтованості заявлених вимог, перешкоджають визначенню предмета та підстав позову, а також ускладнюють вирішення питання про відкриття провадження у справі.

За таких умов суд дійшов висновку, що на момент надходження позовної заяви відсутні правові підстави для її прийняття до розгляду, а встановлені порушення мають бути усунуті заявником у порядку, передбаченому процесуальним законом.

З огляду на викладене, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення виявлених недоліків.

ІІІ. Щодо недоліків заяви

Так, згідно п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Суд звертає увагу на те, що в порушення зазначених вимог, у позовній заяві не вказано відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (щодо позивача), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету (у сторін).

Окрім цього суд звертає увагу на те, що в порушення п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

ІV. Щодо ціни позову та належного підтвердження вартості майна

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, а також обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно зі ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається позивачем, а у спорах майнового характеру виходячи з вартості майна.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі № 910/13737/19 зазначено, що будь-який майновий спір має ціну, а дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна є оцінка, проведена суб`єктом оціночної діяльності, а документом, що підтверджує визначену вартість майна, є звіт про оцінку майна (ст. 12 зазначеного Закону).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження вартості спірного нерухомого майна подано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших державних реєстрів № 350924445 від 18.10.2023 року, у якій зазначено вартість квартири у сумі 19 486 грн. 00 коп.

Разом з тим зазначена довідка не є документом, що підтверджує дійсну (ринкову) вартість об`єкта нерухомого майна станом на день звернення до суду, а містить лише реєстраційні відомості, внесені до відповідних державних реєстрів.

Зазначена у довідці сума 19 486 грн. 00 коп. не підтверджує дійсної (ринкової) вартості спірного нерухомого майна станом на день звернення до суду та не може бути використана судом для визначення ціни позову і розрахунку розміру судового збору.

Оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів вартості спірного майна, зокрема звіту суб`єкта оціночної діяльності, складеного відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суд позбавлений можливості перевірити правильність визначення ціни позову та відповідність сплаченого судового збору вимогам закону.

За таких обставин позовна заява подана без додержання вимог ст. 175, 176 ЦПК України.

Позивачу необхідно подати належні докази дійсної вартості спірного майна станом на день звернення до суду та у разі необхідності здійснити доплату судового збору.

V. Щодо подання копій та засвідчення доказів

Суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Так, суд звертає увагу на те, що матеріали позовної заяви містять Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 350924445 від 18.10.2023 року, однак актуальних відомостей на момент звернення із позовною заявою до суду (11.02.2026 року) не надано.

Окрім цього, на вимогу п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, зокрема у випадках, коли законом передбачений обов`язковий досудовий порядок вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зазначає про втрату (відсутність) правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема на квартиру, яка є предметом спору. При цьому відомості та документи, що підтверджували б звернення позивача до відповідних органів державної реєстрації, БТІ чи інших установ з метою відновлення вказаних документів, у матеріалах справи відсутні.

Відсутність таких підтверджень не дозволяє суду встановити, чи вжито позивачем належні заходи щодо врегулювання спору та відновлення прав на майно.

VІ. Підсумки

За нормою ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд приймає до уваги позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висвітлену 07.02.2024 року у справі № 295/434/22, провадження № 61-10948св23, згідно якої формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням» ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, позовну заяву слід залишити без руху та запропонувати позивачу усунути недоліки, зазначені в ухвалі суду протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України позовна заява, що не відповідає вимогам закону, підлягає залишенню без руху до виправлення позивачем вказаних недоліків.

При цьому позивача попереджається, що у разі не усунення недоліків позовної заяви в строк, вказаний в ухвалі, позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута.

Окремо суд вважає необхідним зазначити, що дана ухвала постановляється з урахуванням періоду перебування судді на лікарняному.

З огляду на викладене та керуючись ст. 185 ЦПК України, суд -

постановив:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування залишити без руху.

2. Роз`яснення суду

Позивачу надається п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення зазначених вище недоліків.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк, позовну заяву вважати неподаною та повернути з усіма доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

3. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко