Номер провадження: 22-ц/813/3402/26
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ставніченко Максим Віталійович на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження, постановлену під головуванням судді Ковтун Ю.І., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила:

- встановити факт народження громадянки України ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Іркутськ РСФСР, батьками якої є: батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України;

- встановити юридичний факт родинних зв`язків, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Іркутськ РСФСР;

- встановити юридичний факт родинних зв`язків, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Іркутськ РСФСР.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ставніченко М.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що захист цивільних прав заявниці повинен здійснюватися у позасудовому порядку та заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки апелянт вважає, що заявником обрано правильний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 03 лютого 2026 року учасники справи не з`явились, були сповіщені належним чином (а.с. 47, 48, 48зв.б.).

До суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 50-51).

До суду від адвоката Ставніченко М.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без участі сторони апелянта (а.с. 52-53).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту що має юридичне значення, посилаючись на те, що вона зі своєю матір`ю, ОСОБА_2 звернулись до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Жосан Т.І. для посвідчення договору дарування нерухомого майна на користь заявника. Надавши нотаріусу документи на підтвердження родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме нотаріусу було надано свідоцтво заявника про народження, яке нотаріус не прийняв та повідомив, що вказану на ньому інформацію не можливо точно встановити, оскільки з плином часу вона вицвіла та є нечитабельною та неможливою для повноцінного сприйняття та запропонував звернутись до суду для встановлення факту народження заявника та факту родинних відносин з матір`ю - ОСОБА_2 .

Також ОСОБА_1 зазначила, що отримати повторно свідоцтво про народження у позасудовому порядку не вбачається можливим, оскільки його було видано компетентними органами Російської Федерації та актовий запис про народження заявника знаходиться на її території, який наразі неможливо отримати.

ОСОБА_1 вважає, що відсутність актового запису на території України про народження перешкоджає вчиненню договору дарування та здійсненню інших дій, оскільки формально заявник не є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим просила суд встановити факт її народження та юридичний факт родинних зв`язків між нею та батьками.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що захист цивільних прав заявниці повинен здійснюватися у позасудовому порядку, дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність цієї заяви. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) зазначено, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови)».

Судом вірно зазначено, що ОСОБА_1 встановлення факту, що має юридичне значення необхідно для підтвердження родинних відносин між ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_2 з метою оподаткування доходів за об`єкт дарування за нульовою ставкою.

Факт родинних відносин у судовому порядку встановлюється лише в тих випадках, коли неможливо отримати або відновити документи, що підтверджують цей зв`язок (свідоцтво про народження, шлюб тощо).

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що у заявниці наявний оригінал її свідоцтва про народження, який було надано нотаріусу, проте, останнім повідомлено, що вказану у ньому інформацію не можливо встановити, оскільки свідоцтво є нечитабельним для повноцінного сприйняття. Актовий запис про народження заявниці знаходиться на території російської федерації.

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі Закон) у разі якщо витребувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану від компетентних органів іноземної держави неможливо, поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника.

Поновлення актових записів цивільного стану проводиться за заявою, зокрема, особи, щодо якої складено актовий запис (абзац другий частини першої статті 23 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону дипломатичні представництва і консульські установи, зокрема, приймають і розглядають заяви про поновлення актових записів цивільного стану. На підставі поновленого актового запису цивільного стану повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану (частина шоста статті 23 Закону).

Згідно з пунктом 3.5 розділу ІІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 (далі Правила внесення змін), поновлення втрачених актових записів, зокрема, про народження проводиться за наявності документів, які підтверджують, що відповідний актовий запис був раніше складений в органах державної реєстрації актів цивільного стану України (свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану, його копії, засвідченої нотаріально), або на підставі рішення суду.

На підставі поданих заявником та затребуваних відділом державної реєстрації актів цивільного стану документів та їх аналізу складається висновок про поновлення або відмову в поновленні актового запису цивільного стану. У разі відмови в поновленні актового запису цивільного стану у висновку вказуються, зокрема, причини відмови в поновленні актового запису та роз`яснення про можливість оскарження відмови в судовому порядку (пункти 3.11 та 3.12 розділу ІІІ Правил внесення змін).

У разі якщо втрачено актовий запис цивільного стану, складений компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок поновлення, відмінний від передбаченого законодавством України, а також у разі якщо витребувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану від компетентних органів іноземної держави неможливо (відповідь не надходить тривалий час, стихійне лихо, військові дії тощо), що підтверджується відповідними документами, актовий запис цивільного стану поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника (пункти 3.13 розділу ІІІ Правил внесення змін).

Системне тлумачення наведених норм свідчить про те, що не підлягають розгляду в судовому порядку заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом визначено інший порядок їх встановлення.

Судом вірно зазначено, що матеріали заяви не містять доказів звернення заявниці до органів реєстрації актів цивільного стану щодо поновлення актового запису про її народження та роз`яснено, що заявниця має право на звернення до органів реєстрації актів цивільного стану як суб`єкта владних повноважень з метою поновлення актового запису про її народження, а у випадку отримання відмови компетентного органу заявниця має право оскаржити її в судовому порядку.

З урахуванням того, що у даному випадку захист цивільних прав заявниці повинен здійснюватися у позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджуються зібраними по справі доказами.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ставніченко М.В. про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що захист цивільних прав заявниці повинен здійснюватися у позасудовому порядку та заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки апелянт вважає, що заявником обрано правильний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку передбачено позасудовий порядок вирішення даного питання та захист цивільних прав заявниці повинен здійснюватися у позасудовому порядку.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ставніченко Максим Віталійович залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 09 лютого 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ М.М. Драгомерецький