печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2026 р. Печерський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Головко Ю.Г.,

за участю секретаря судового засідання Сіренко С. О.,

представника відповідача Романишена Р. М.,

розглянувши в підготовчому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Малюка Олександра Михайловича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голуб Наталія Юріївна, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про визнання права власності на частину спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голуб Наталія Юріївна, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про визнання права власності на частину спадкового майна.

Згідно вимог позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просить суд:

1)встановити факт сумісного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 1998 по 2008 років.

2)визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Одночасно із позовною заявою, представником позивача подана заява про забезпечення позову, у якій адвокат просить суд вжити заходів забезпечення позову та:

1)Заборонити державним та приватним виконавцям, ОСОБА_2 та/або за її дорученням іншим особам вчиняти дії щодо виселення та/або вселення будь-яких осіб з/до квартири за АДРЕСА_1 , а також вчиняти дії щодо зміни, скасування (припинення) державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб в цій квартирі.

2)Накласти арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

3)Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності за ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстратором прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни, припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо) обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо) щодо квартири за АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

Заява мотивована тим, що спір стосується права власності на частину квартири, яка, на думку позивача, входить до складу спадкового майна після смерті його батька. Позивач зазначає, що тривалий час проживав у спірному житлі, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак частина квартири не була включена до спадкової маси. На його переконання, невжиття заходів забезпечення може унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

У підготовче засідання позивач та його представник не з`явились, до суду представник подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні представник відповідача, проти задоволення заяви заперечував.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд виходить з наступних мотивів.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, серед іншого наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У відповідності з п. п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів позову вбачається, що між сторонами є спір, позивач просить встановити факт сумісного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 1998 по 2008 років та визнати за позивачем право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на спірну квартиру належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2002 року.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Положеннями ст. 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до вимог ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Щодо посилань позивача на ймовірність вчинення відповідачкою у майбутньому дій, спрямованих на відчуження спірної квартири, суд зазначає, що такі доводи мають припущувальний характер та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами у розумінні ст. 76, 81 ЦПК України.

Матеріали справи не містять відомостей про вчинення відповідачкою будь-яких дій, спрямованих на відчуження майна, укладення попередніх договорів, розміщення оголошень про продаж чи інші обставини, які б свідчили про реальну та безпосередню загрозу утруднення або неможливості виконання можливого рішення суду. Самі лише припущення заявника щодо потенційної поведінки відповідача не можуть вважатися достатньою правовою підставою для обмеження права власності шляхом застосування заходів забезпечення позову.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на те, що заявником не доведено наявності реальної загрози утруднення чи неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також зважаючи на необхідність дотримання балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 151 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Малюка Олександра Михайловича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голуб Наталія Юріївна, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про визнання права власності на частину спадкового майна - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. Г. Головко