ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 686/12033/25

провадження № 61-15854св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: судді-доповідача - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач- держава Україна в особі Державної казначейської служби України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року у складі судді Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 листопада 2025 року у складі колегії суддів Спірідонової Т. В., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) про стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що тривале невиконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2024 року у справі № 686/10337/24 спричинено бездіяльністю, яка полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, що завдало ОСОБА_1 моральної шкоди.

Зазначав, що розмір відшкодування моральної шкоди визначений із урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який буде справедливою сатисфакцією за порушене право та приведе до його реального відновлення.

Посилаючись на те, що рішення суду у справі № 686/10337/24 від 26 червня 2024 року не виконано до сьогоднішнього дня, ОСОБА_1 просив суд стягнути з держави Україна на свою користь 10 000 000,00 грн моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ухвалою від 07 серпня 2025 року залишив позов ОСОБА_1 без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 18 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовано тим, що оскільки спір у справі, яка переглядається, та у справі № 686/7786/25, яка на час звернення ОСОБА_1 з позовом у цій справі перебувала у провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, тому наявні правові підстави для залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2025 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2023 року у справі № 500/5748/21.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Зазначає, що місцевий суд, посилаючись на тотожність правовідносин у інших справах за позовами ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, не врахував того, що розмір відшкодування у вказаних справах є відмінним.

Доводи інших учасників справи

Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Касаційну скаргу ОСОБА_1 подав до Верховного Суду у грудні 2025 року.

Верховний Суд ухвалою від 22 грудня 2025 року відкрив касаційне провадження, витребував матеріали справи з Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

У січні 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 05 лютого 2026 року призначив справу до розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 26 червня 2024 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 28 червня 2024 року про виправлення описки, у справі № 686/10337/24 позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі ГУ ДКСУ у Хмельницькій області про стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат та моральної шкоди задовольнив частково. Стягнув з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 три відсотки річних в сумі 14,00 грн; інфляційні втрати - 97,21 грн від простроченого зобов`язання у розмірі 300,00 грн, а всього - 111,21 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120083230).

На час звернення ОСОБА_1 у травні 2025 року до суду з позовом у справі № 686/12033/25, що переглядається, у провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебували цивільні справи у спорах між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме:

№ 686/44/25 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі ДКСУ про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн, завданої тривалим невиконанням рішення суду у справі № 686/10337/24;

№ 686/3915/25 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі ДКСУ про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн, завданої тривалим невиконанням рішення суду у справі № 686/10337/24;

№ 686/7786/25 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі ДКСУ про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 000,00 грн, завданої тривалим невиконанням рішення суду у справі № 686/10337/24.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

У частині другій статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частини перша, третя статті 406 ЦПК України).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пункті 4 частини першої статті 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Повторне звернення з тими самими вимогами і з тих самих підстав фактично свідчить про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна одночасна наявність трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається (постанови Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі № 757/130/22-ц, від 09 травня 2024 року в справі № 753/876/23, від 17 квітня 2024 року в справі № 669/417/22).

У постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 (провадження № 12?161гс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 175/685/17-ц викладено висновок, що зміна розміру відшкодування (як в сторону зменшення, так ї в сторону збільшення) за незмінності підстав позову, не може свідчити про зміну предмета позову.

Подання нових доказів чи інше перефразування підстави позову не буде свідчити про пред`явлення іншого позову, у будь-якому випадку це буде тотожний позов (постанова Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 204/7727/19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша, друга статті 273 ЦПК України).

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у справі, яка переглядається, в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебували справи № 686/44/25, № 686/3915/25, № 686/7786/25 за позовами ОСОБА_1 до держави Україна в особі ДКСУ про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням рішення суду у справі № 686/10337/24, в яких збігаються склад сторін, предмет і підстави позову:

у справі № 686/3915/25 Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ухвалою від 14 березня 2025 року, яка залишена без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 червня 2025 року, позов ОСОБА_1 до держави Україна про відшкодування шкоди залишив без розгляду;

у справі № 686/44/25 Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 26 березня 2025 року, яке залишене без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 липня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна про відшкодування шкоди відмовив;

у справі № 686/7786/25 Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 10 червня 2025 року, яке залишене без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна про відшкодування шкоди відмовив.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просив суд стягнути з держави Україна в особі ДКСУ на його користь 10 000 000,00 грн моральної шкоди.

Підставами позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 зазначав, те, що в результаті тривалого невиконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2024 року у справі № 686/10337/24, яким стягнуто з державного бюджету України на його користь три відсотки річних в сумі 14,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 97,21 грн, останній позбавлений права на судовий захист.

07 серпня 2025 року до суду першої інстанції від ДКСУ надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтовано тим, зокрема, що Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 26 березня 2025 року у справі № 686/44/25, яке залишене без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 липня 2025 року, вирішив спір між тими ж сторонами, з тих самих підстав і предмета позову (а. с. 142, 143).

Зі місту копії позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 686/44/25, яка додана відповідачем до клопотання, убачається, що у цій справі та у справі, що переглядається, позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ухвалою від 07 серпня 2025 року, з висновками якого погодився Хмельницький апеляційний суд у постанові від 18 листопада 2025 року, позов ОСОБА_1 залишив без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.

Водночас суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що на момент вирішення питання про залишення позову без розгляду набрало законної сили рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2025 року у справі № 686/44/25 за позовом ОСОБА_1 про стягнення з держави Україна в особі ДКСУ на його користь моральної шкоди за наслідком його перегляду Хмельницьким апеляційним судом та ухваленням постанови від 15 липня 2025 року.

Отже, за наявності судового рішення у тотожному спорі, яке набрало законної сили, суди не перевірили підстав для закриття провадження у справі № 686/12033/25 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі ДКСУ про стягнення моральної шкоди.

ЄСПЛ звертав увагу, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

За таких обставин ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду та постанову апеляційного суду належить скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів не надає оцінки іншим доводам касаційної скарги, що стосуються неправильного застосування судами норм матеріального права, оскільки суди позовні вимоги по суті не вирішували, водночас допустили порушення норм процесуального права, які є підставами для скасування їх рішень.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції (частина четверта статті 406 ЦПК України).

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення ухвалені без дотримання норм процесуального права, у зв`язку з чим Верховний Суд виснує, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 листопада 2025 року скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

О. М. Ситнік