Справа № 638/5135/25
Провадження № 2/638/1212/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Цвіри Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Пухно М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіна Наталія Олексіївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Ізюмської міської ради Харківської області (далі відповідач) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла двоюрідна сестра її чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_3 . Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Мацокіною Н.О. 31 серпня 2020 року за № 881 все своє майно ОСОБА_3 заповідала її чоловіку ОСОБА_2 . Після її смерті залишилась спадщина. Строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у її чоловіка ОСОБА_2 був до 13 червня 2022 року. 24 лютого 2022 року російські війська вторглися в Україну та почали захоплення та окупацію частини Харківської області, зокрема місто Ізюм було захоплене російським військами 06 березня 2022 року, розпочавши військову окупацію міста, яка продовжувалась до 10 вересня 2022 року. Під час окупації не працювало жодне державне підприємство України, зокрема відділ ДРАЦС, не було жодного приватного та державного нотаріуса, також не було мобільного та інтернет зв`язку. За таких обстав чоловік позивача ОСОБА_2 не мав реальної можливості в шестимісячний термін подати заяву про прийняття спадщини, оскільки місто Ізюм було окуповане. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_2 . Позивач оформила спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 . Постановою № 242/02-31 від 19 серпня 2024 року приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Мацокіної Н.О. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 . У зв`язку з чим позивач просить визначити їй додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою від 25.03.2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання.

Ухвалою від 07 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова підготовче провадження у цивільні справ закрив, призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, у матеріалах справи міститься заява, відповідно до змісту якої просить суд розглянути справу за їх відсутності, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, вважає, заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла свекруха позивача ОСОБА_3 .

16 грудня 2021 року Ізюмським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

За життя ОСОБА_3 склала заповіт серії НОМЕР_2 від 31.08.2021 року, за яким заповіла все майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

26 червня 2024 року приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіна Н.О. видала свідоцтво про право на спадщину за законом № 853, відповідно до якого спадкоємців зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

19 серпня 2024 року приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіна Н.О. винесла постанову № 242/02-31, якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якої чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину не прийняв.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даних спірних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47)) (постанова Великої Палати Верховного Суду 10.04.2024 у справі № 496/1059/18).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду(див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від8 лютого 2022 року у справі№ 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, ефективність позовної вимоги має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

До позовної заяви позивач додає постанову державного нотаріуса Лисянської державної нотаріальної контори від 19 серпня 2024 року № 242/02-31, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якої чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину не прийняв.

Тобто, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину не з підстав пропуску строку для прийняття спадщини.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним для реалізації і захисту його прав та інтересі, та поновлення його порушеного права, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 12, 13, 16, 55, 81-83, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua).

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Ізюмська міська рада Харківської області (, м. Ізюм, вул. Васильківського, буд. 2).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіна Наталія Олексіївна (м. Ізюм, вул. Соборна, буд. 22).

Суддя Д.М. Цвіра