Дата документу 03.02.2026 Справа № 336/1637/25
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/1637/25 Головуючий у 1 інстанції Боєв Є.С.
Пр. № 22-ц/807/502/26 Суддя-доповідач Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої Кочеткової І.В.

суддів Кухаря С.В.,

Полякова О.З.,

секретар Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Іванісов Володимир Сергійович, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ «СК «Кредо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Зазначали, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувало кримінальне провадження № 336/9409/21 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Потерпілим у даному кримінальному провадженні, визнано ОСОБА_1 , якому спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та завдано матеріальної та моральної шкоди. Внаслідок злочинних дій відповідача ОСОБА_1 зазнав фізичного болю та страждань, отримав каліцтво і його було визнано особою з інвалідністю 2 групи Крім того, діями ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду, яка складається із суми коштів у розмірі 39 848 грн., витрачених для купівлі медичних препаратів та виробів медичного призначення. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (надалі ТДВ СК «КРЕДО».

Незаконними діями ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду і ОСОБА_2 , матері потерпілого, яка була цивільним позивачем у кримінальному провадженні.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 листопада 2024 року на підставі ст.284-288 КПК України, ст.49 КК України ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відносно нього закрито; цивільний позов залишено без розгляду.

На підставі наведеного, позивачі просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000грн, на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн; стягнути з ТДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 39 484 грн.

Рішенням Шевенківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ТОВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_1 23 123,51 грн. матеріальної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимоги відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення в частині відмови у стягненні моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і ухвалення нового про повне задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Вважають помилковими висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог. Внаслідок ДТП за участі ОСОБА_3 , який здійснив наїзд на ОСОБА_1 , останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості та йому було встановлено 2 групу інвалідності строком до 01.02.2023.

Відповідачі рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржували.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що сплачена ОСОБА_3 у 2021 році під час розгляду кримінального провадження потерпілому ОСОБА_1 моральна шкода у розмірі 50 160,81 грн. є достатньою компенсацією за завдані моральні страждання. А з огляду на принцип розумності та справедливості, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 5000 грн.

Такі висновки суду першої інстанції є правомірними.

Встановлено, що 14.09.2021 відбулась ДТП за участю автомобіля JEEP PATRIOT, д.н.з. НОМЕР_1 ,під керуванням ОСОБА_3 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , в результаті чого останній отримав тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Вказані обставини підтверджені ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18.11.2024 у справі № 336/9409/21 та визнаються учасниками справи.

Відповідач відшкодував ОСОБА_1 у вересні 2021 - січні 2022 року 50 160,81 грн. моральної шкоди, що підтверджується відповідними квитанціями, розпискою, а також вищевказаною ухвалою апеляційного суду (а.с.9-12, 54-57).

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 з 14.09.2021 по 08.10.2021 перебував на стаціонарному лікуванні, зазнав неодноразові оперативні втручання. Виписаний для подальшого амбулаторного лікування (а.с. 16).

06.01.2022 ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності на строк до 01.02.2023 (а.с. 17).

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 29).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована в ТДВ «СК «Кредо» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/1968345 (надалі Поліс №АР/1968345).

13.01.2025 ТДВ «СК «Кредо» відмовило ОСОБА_1 у здійсненні страхового відшкодування (а.с. 26-27).

29.01.2025 ТДВ «СК «КРЕДО» здійснило виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 8 438,36 грн.(з яких 8036,53 грн. страхове відшкодування за лікування та 401,83 грн. моральна шкода у розмірі 5%, відповідно до ст. 26-1 Закону України), що підтверджується платіжною інструкцією №206 від 25.01.2025 (а.с. 66).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Як роз`яснює п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктами 4, 5 вказаної Постанови рекомендовано, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з рекомендаціями, викладеними у п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у пункті 52 постанови від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 639/2981/19.

Врахувавши вищевикладені обставини справи, взявши до уваги глибину, характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 , районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що сплачені ОСОБА_3 у 2021 році 50 160,81 грн. є достатньою компенсацією за завдану потерпілому моральну шкоду.

Доводи адвоката Іванісова В.С. про те, що сплачені відповідачем кошти у розмірі 50160 грн. є компенсацією майнової шкоди, є неспроможними.

Як зазначено в ухвалі апеляційного суду від 18 листопада 2024 року про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, останній відшкодував потерпілому моральну шкоду у повному обсязі.

При визначенні розміру морального відшкодування на користь ОСОБА_2 суд першої інстанції врахував принцип розумності, виваженості та справедливості, підстав для збільшення визначеного судом першої інстанції розміру морального відшкодування апеляційний суд не вбачає.

Позивачами не надано належних і допустимих доказів на підтвердження визначеного ними розміру морального відшкодування.

Відповідач вчинив правопорушення з необережності, як зазначено в судовому рішенні про звільнення його від відповідальності, щиро розкаявся, вжив заходи до відшкодування завданої моральної шкоди, є особою з інвалідністю.

Компенсація за моральну шкоду не має бути надмірною і не повинна ставати джерелом збагачення потерпілої особи. Компенсація моральної шкоди це не механізм покращення матеріального становища особи, а спосіб забезпечити справедливу сатисфакцію.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності мотивів відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду в цій частині і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Судове рішення в частині часткового задоволення позову про відшкодування майнової шкоди сторонами не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Іванісов Володимир Сергійович, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2025 року, у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2026 року.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді С.В. Кухар

О.З.Поляков