Справа № 953/1917/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року

Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Вітюка Р.В. розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову поданої разом з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про внесення змін до іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочиину

ВСТАНОВИВ:

Рух справи

19.02.2026 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить:

-визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір № 2 про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого 29 липня 2015 року приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. за реєстровим №1350, який посвідчено 01.03.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Наталею Вікторівною за реєстровим № 1357;

-застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання недійсним іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого 29 липня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Наталею Вікторівною за реєстровим № 1350;

-застосувати наслідки недійсності правочину шляхом припинення іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого 29 липня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Наталею Вікторівною за реєстровим № 1350.

Питання про відкриття провадження у справі не вирішено.

Заява про забезпечення позову

Разом з позовною заявою представник позивачки подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову у вигляді:

-заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно (державним реєстраторам) на вчинення реєстраційних дій щодо нежитлових приміщень 1-го поверху № 20-1, 20-2, 20-7-:-20-11, 20-13-:-20-17 в літ. "А-5", загальною площею 204, 7 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 до розгляду справи про визнання недійсним договору про внесення змін до Іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочину;

-накласти арешт на нежитлові приміщення 1-го поверху № 20-1, 20-2, 20-7-:-20-11, 20-13-:-20-17 в літ. "А-5", загальною площею 204,7 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 з забороною його відчуження, передачі в користування, заставу, іпотеку чи інше обтяження, до розгляду справи про визнання недійсним договору про внесення змін до Іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочину.

Заява мотивована таким:

- спір між сторонами виник у зв`язку із визнанням іпотечного договору від 29.07.2015 недійсним;

- на даний час позивачці належить на праві власності наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення 1-го поверху № 20-1, 20-2, 20-7-:-20-11, 20-13-:-20-17 в літ. "А-5", загальною площею 204,7 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- на сьогоднішній день Іпотечний договір є дійсним та відповідно у відповідача є право на використання прав іпотекодержателя, що дає можливість вчинити дії, спрямовані на відчуження або перереєстрацію вказаного майна, зокрема: подання документів для державної реєстрації змін права власності; укладення договорів купівлі-продажу.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.02.2026 заяву передано для розгляду судді Вітюку Р.В.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Враховуючи викладене розгляд заяви про забезпечення позову проводиться без виклику сторін.

Мотиви суду

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи викладене розгляд заяви про забезпечення позову проводиться без виклику сторін.

Перевіривши подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

У постанові Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 сформовано висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 сформовано такі висновки:

- співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії;

- заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу;

- розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам;

- вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів;

- необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом частини першої, другої статті 150 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 760/5582/20).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 47 постави від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 сформувала висновок, ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

З позовної заяви вбачається, що позивачка заявила вимогу про визнання недійсним договору № 2 про внесення змін до Іпотечного договору від 29.07.2015.

Як вбачається із заяви про забезпечення позивачка заявляє вимогу про визнання недійсним договору № 2 про внесення змін до Іпотечного договору було укладено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07.09.2017, згідно з яким було змінено умови щодо основного зобов`язання, зокрема, розміру позики та строку її сплати. Також позивачка просила застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання недійсним іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого 29.07.2015 та шляхом припинення іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого 29.07.2015.

На обґрунтування підстав забезпечення позову заявниця вказує, що на сьогоднішній день Іпотечний договір є дійсним та відповідно у відповідача є право на використання прав іпотекодержателя, що дає можливість вчинити дії, спрямовані на відчуження або перереєстрацію вказаного майна, зокрема: подання документів для державної реєстрації змін права власності; укладення договорів купівлі-продажу.

Так, згідно з долученої копії Іпотечного договору від 29.07.2015 вбачається, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством (п. 5.1.). Іпотекодержатель має право при зверненні стягнення на предмет іпотеки від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому чинним законодавством України, для чого пред`являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися до відповідних органів державної реєстрації прав, органів нотаріату, підприємств, установ та організацій, з питань отримання всіх необхідних документів (Витягів, довідок, експертних оцінок довідок тощо), подавати, одержувати та підписувати необхідні довідки і документи, заяви, а також вчиняти всі інші дії, пов`язані з виконанням цих питань. Визначений пунктом 5.2.1. Договору спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя не перешкоджає Іпотекодержателю застосувати інші встановлені чинним законодавством України способи звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 5.2.).

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки урегульовано Законом України "Про іпотеку", зокрема: позасудове урегулювання (стаття 36 Закону), передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (стаття 37 Закону), право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки (стаття 38 Закону), реалізація предмета іпотеки за рішенням суду (стаття 39 Закону).

Водночас заявниця не надала жодного доказу в розумінні статей 76 80 ЦПК України на підтвердження факту вчинення іпотекодержателем дій щодо звернення стягнення звернення на предмет іпотеки (звернення з претензією, оголошення про продаж майна від свого імені, звернення до відповідних органів для отримання документів, звернення до іпотекодавця про укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки тощо). Тобто заявниця не надала жодного доказу на підтвердження обставин ризику відчуження предмету іпотеки і взагалі вчинення іпотекодержатилем будь-яких дій з приводу предмету іпотеки.

Отже, заявниця не довела в розумінні частини другої статті 149 ЦПК України, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі задоволення позову. Тобто заявник не довів необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутні докази вчинення будь-яких дій стосовно нерухомого майна, яке є предметом іпотеки.

Більше того заявниця не надала жодних доказів на підтвердження факту заборгованості боржника перед кредитором (іпотекодержателем) та вчинення останнім дій пов`язаних із стягнення такої заборгованості у разі її наявності. Тобто не надано доказів навіть ймовірного існування можливості порушення питання звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому подання заяви про забезпечення позову визнається передчасним (на момент звернення відсутні докази наявності заборгованості у боржника, за якого поручився іпотекодавець).

Отже, заявниця не навела обставин, які б вказували на наявність підстав вважати, що незастосування визначених заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Жодного доказу на підтвердження відповідних обставин позивачка не надала. Самі лише припущення заявниці, без надання належних доказів в порядку, передбаченому статтею 81 ЦПК України, не можуть вважатись належним обґрунтуванням необхідності вжиття обраних заходів забезпечення позову. З цих підстав відхиляються доводи заявниці стосовно необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Суд вважає не релевантним посилання заявниці на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Саган проти України" (заява № 60010/08) з огляду на таке.

По-перше, за обставинами справи "Саган проти України" порушувалось питання про проникнення до "житла" за відсутності його власників (користувачів). Водночас за обставинами цієї справи жодних обставин щодо неправомірного проникнення до приміщення взагалі не порушується і не є предметом судового розгляду.

По-друге, у справі "Саган проти України" Європейський суд з прав людини розглядав порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, встановивши, що нерухоме майно підлягає під визначення "житло". Натомість за обставинами цієї справи заявниця сама зазначає, що предметом іпотеки є нежитлові приміщення і не наводить жодних обставин щодо використання його в якості житла.

За таких обставини, висновки зроблені у справі "Саган проти України" (заява № 60010/08) не є релевантими до обставин цієї справи, а тому не підлягають застосуванню.

Також не є обґрунтованим посилання заявниці на постанову Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 127/8068/16-ц. так у вказаній справі суд касаційної інстанції зробив висновок, що аналіз наведених положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку" дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України.

По-перше, предметом розгляду вказаної справи, на відмінно від цієї (припинення іпотеки), було витребування нерухомого майна.

По-друге, наведений висновок стосується питання реалізації такої процедури, як передача нерухомого майна (предмету іпотеки) у власність іпотекодерателя, зокрема, необхідності дослідження обставин чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно тощо. Тобто не стосується питання застосування заходів забезпечення позову, предметом якого є визнання договору недійсним та припинення іпотеки. А тому посилання на вказаний висновок є необґрунтованим, оскільки такий є нерелевантним.

За таких обставин, суд констатує, що заявницею не наведено необхідності вжиття обраних нею способів забезпечення позову і не доведено, що такі заходи необхідні для ефективного захисту права, у разі визнання порушення такого під час розгляду справи по суті. А тому посилання на ефективний захист визнається передчасним.

Також суд зазначає, що заявлення позовних вимог про визнання недійсним додаткового договору до іпотечного договору та застосування наслідків недійсності у вигляді визнання недійсним іпотечного договору та припинення іпотеки, без надання належних та достстаніх доказів в розумінні статей 76 - 80 ЦПК України на доведення ризиків відчуження іпотечного майна, не може вважатись автоматичною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо предмету іпотеки та накладення на нього арешту.

Отже, суд, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність заходу забезпечення позову, який просить застосувати заявниця, заявленим позовним вимогам, а також оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивачка звернулася до суду, дійшов висновку, що заявницею не доведено ризиків неможливості ефективного захисту у разі задоволення позову, оскільки на момент звернення заявниця не надала жодного доказу вчинення іпотекодержателем будь-яких дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Фактично заявниця висловила недостатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову, не надаючи жодного доказу на підтвердження відповідної обставини.

Аналогічного висновку за подібних обставин справи (заяви) дійшов Верховний Суд у постанові від 12.02.2024 у справі №199/1359/23.

Отже, підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Керуючись статтями 2, 149 153, 259 261, 353 355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Роман ВІТЮК