Справа № 509/633/26
УХВАЛА

04 лютого 2026 року. Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Пансенко Є.М., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову при подачі позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2026 року до суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 1 212 400 грн.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на шість транспортних засобів, які належать дружині відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо транспортних засобів. Свою заяву обґрунтовує тим, що 25.04.2025 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 22 400,00 доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 969 920,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів до 31 серпня 2025 року, а також у разі прострочення зобов`язання, сплатити пеню у розмірі 5% суми позики за кожен місяць прострочення, що складає на день подачі позову 242 480,00 грн.

Позивач вважає, що відповідач створює умови, щоб не виконувати взяті на себе зобов`язання і не повертати позивачу борг. Все майно (рухоме і не рухоме) він оформлює на свою дружину ОСОБА_3 , яка намагається провести відчуження на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вважає, що дружиною відповідача на сьогоднішній день проводиться відчуження спільної сумісної власності, а саме шести транспортних засобів, вартість яких приблизно дорівнює сумі боргу відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Надані матеріали справи свідчать про те, що позивач вважає транспортні засоби, на які просить накласти арешт, спільним сумісним майном подружжя відповідача по справі ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 , не надаючи при цьому належних доказів як права власності ОСОБА_3 на транспортні засоби, так і доказів набуття права власності на них у період шлюбу з ОСОБА_2 .

Крім того, предметом позову ОСОБА_1 є стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , а не з ОСОБА_3 , як співвідповідача за позовом її не вказано. При цьому позивач, просить накласти арешт на майно, яка не є учасником справи.

Також з позовної заяви та заяви про забезпечення позову не вбачається про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення грошових коштів.

Враховуючи викладене суд зазначає, що з урахуванням предмету позовних вимог, складу учасників справи та виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, у суду немає жодних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-151, 153, 260-261, 353 ЦПК України, суддя-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову при подачі позовної заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Є. М. Панасенко