Провадження № 2/127/9165/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2026 Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романюк Л.Ф., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (01133 м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26 оф.407) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.05.2025 між сторонами було укладено електронний Кредитний договір № 1551-6279 шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційну систему Позивача з використанням одноразового ідентифікатора відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 639 ЦК України, за умовами якого Позивач надав Відповідачу кредит у сумі 13 300,00 грн строком на 300 днів із базовим періодом 14 днів, комісією 20 % від суми кредиту, зниженою процентною ставкою 0,90 % на день та стандартною 1,00 % на день, що підтверджується матеріалами справи та довідками про перерахування коштів.

25.05.2025 та 11.06.2025 сторони уклали додаткові угоди № 1 та № 2, при цьому ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», яке здійснює діяльність на підставі відповідної ліцензії НБУ та внесене до Державного реєстру фінансових установ, виконало свої зобов`язання належним чином відповідно до ст. 1054 ЦК України, однак ОСОБА_1 у встановлений договором строк кредит не повернув та проценти не сплатив, чим порушив вимоги ст. 526, 530, 610 ЦК України, у зв`язку з чим станом на 21.10.2025 утворилася заборгованість у загальному розмірі 64 177,61 грн, що складається з 22 492,94 грн. заборгованості за тілом кредиту, 29 884,67 грн. заборгованості за нарахованими процентами та 11 800,00 грн. процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України, яка добровільно Відповідачем не погашена, що і зумовило звернення Позивача до суду за захистом свого порушеного права відповідно до ст. 16 ЦК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу ОСОБА_1 на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням.

09.02.2026р. відповідач на адресу суду надіслав відзив, відповідно до якого він не визнає позов, посилаючись на те, що Кредитний договір №1551-6279 від 10.05.2025 року не містить ознак кредитного договору, на його думку, він не був належним чином укладений, оскільки, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів особистого його підписання, відсутні підтвердження фактичного отримання ним грошових коштів, зокрема первинні бухгалтерські документи, банківські виписки або платіжні доручення, які б підтверджували перерахування кредитних коштів саме на його рахунок.

Також відповідач зазначає, що надані позивачем Правила надання кредиту, паспорт споживчого кредиту та графік платежів не містять його підпису, а тому не можуть підтверджувати погодження істотних умов договору, крім того, він ставить під сумнів правомірність нарахування процентів після спливу строку кредитування, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц щодо неможливості нарахування процентів поза межами строку дії договору, а також заперечує правомірність стягнення процентів за ст. 625 ЦК України, вважаючи їх подвійною відповідальністю.

Окремо відповідач зазначає, що розрахунок заборгованості станом на 21.10.2025 у сумі 64 177,61 грн. є необґрунтованим, оскільки не містить деталізації періодів нарахування, застосованих ставок та механізму обчислення, що унеможливлює перевірку його правильності, розмір відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що є несправедливим, а також вказує на недоведеність належного повідомлення його про прострочення та направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом установлено, що 10.05.2025р. між позивачем та відповідачем укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1551-6279.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 13300 грн., строком кредитування 300 днів на базовий період 14 днів, зі зниженою % ставкою 0,90 % в день та стандартною ставкою - 1,00 % в день, зі встановленням комісії за видачу кредиту в розмірі 20,00% від суми кредиту (а.с.31-41).

25.05.2025р. в рамках даного договору укладена Додаткова угода 1, згідно якій позивач надав відповідачу додатковий кредит в сумі 6700 грн. ( а.с.42-44).

11.06.2025р. в рамках даного договору укладено Додаткова угода 2, згідно якій позивач надав відповідачу додатковий кредит в сумі 3600 грн. ( а.с.48-50).

На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу позивачем надано Довідка, згідно якій через платіжну систему EasyPay 10.05.2025р. йому на платіжну картку НОМЕР_1 було перераховано 13300 грн.; 25.05.2025р. на платіжну картку НОМЕР_2 6700 грн.; 11.06.2025р. на платіжну картку НОМЕР_1 було перераховано 3600 грн.; А всього- 23600 грн.( а.с.54).

Згідно розрахунку позивача, станом на 21.10.2025р. відповідач за укладеним кредитним договором має заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 64177,61 грн., а саме 22492,94 грн. прострочену заборгованість за кредитом та 29884,67 грн. прострочену заборгованість за нарахованими процентами, 11800 грн.- заборгованість за річними процентами на підставі ст. 625 ЦК України ( а.с.55-57).

Пунктом 12.1 Договору обумовлено, що договір у сукупності з правилами становили єдиний договір і визначали усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи договір, позичальник підтверджував попереднє ознайомлення з правилами, розміщеними на веб-сайті кредитодавця, повне розуміння їх умов, згоду на неухильне дотримання договору та добровільне й усвідомлене прийняття його правових наслідків. Також позичальник підтверджував, отримання інформації, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та ст.ст. 9, 25 Закону України "Про споживче кредитування" на веб-сайті кредитодавця, що забезпечувало вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Зазначалося й про те, що договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для позичальника.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

За викладених обставин, суд резюмує, що без здійснення входу позичальником на сайт кредитодавця, без отримання ним умов договору (оферти) і повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачем одноразового ідентифікатора, що означає прийняття пропозиції (акцепту), кредитний договір не був би укладеним.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 28 квітня 2021року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

Отже, факт виникнення кредитних відносин є очевидним і встановленим, позаяк надані позивачем докази містять інформацію про підписання договору, за яким заявлено стягнути заборгованість, електронним цифровим підписом, зокрема за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Доказів про те, що персональні дані ОСОБА_1 (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, електронна адреса) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані.

За приписами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

ОСОБА_1 не заявляв зустрічні позовні вимоги щодо безгрошовості кредитних договорів на підставі положень ст.1051 ЦК України.

Крім того, суд акцентує увагу на те, що позивач є фінансовою, а не банківською установою, нормативно-правове регулювання діяльності яких має свої особливості, зокрема, що стосується вимог до первинної документації. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банком, а тому не відкриває позичальнику рахунок, а лише здійснює перерахування кредитних коштів на вже існуючий рахунок позичальника у банківській установі.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).

Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).

З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у повному обсязі у межах встановленого строку кредитування кредитодавцю не повернув, нараховані на підставі умов кредитного договору відсотки за користування кредитом не сплачував, тому оскільки відповідачем не було спростовано правильність здійсненого розрахунку, суд вважає, що прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 22492,94 грн та прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 29884,67 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо заявлених вимог про стягнення заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 11800,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 31.07.2024 у справі №161/11703/22

Крім того, Верховний Суд в постанові від 07.02.2018 у справі №910/11249/17 зробив висновок, що положення статті 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання,

Наявність боргового зобов`язання - не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

А тому вимоги позивача про стягнення заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 11800 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем в сумі 2422,40 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись статтями 7, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (01133 м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26 оф.407) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором -задовольнити .

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (01133 м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26 оф.407) заборгованість в розмірі 64177 ( шістдесят чотири тисячі сто сімдесят сім ) гривень 61 коп., 2422,40 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 20.02.2026 року.

Сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР Кредит Фінанс», , (01133 м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26 оф.407).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 ).

Суддя: