Справа № 276/2260/25
Провадження по справі №2/276/196/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року селище Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Семенюка А.С.,

за участю секретаря судового засідання Процюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №12614-09/2024 від 13.09.2024 в розмірі 14747,53 грн., з яких: 4900 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 4996,53 грн. - заборгованість за відсотками, 4851 грн. заборгованість за штрафними санкціями.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 13.09.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» (далі - Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (далі - Відповідач або Позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту №12614-09/2024 в межах якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені кредитним договором.

Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора.

24.12.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу №24122024 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 24.12.2024 до Договору факторингу №24122024 від 24.12.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором в сумі 14747,53 грн., з яких: 4900 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 4996,53 грн. - заборгованість за відсотками, 4851 грн. - заборгованість за штрафними санкціями.

Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 30.12.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про його дату, час і місце. Відповідач подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, зазначила, що позов визнає частково.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Судом ухвалено здійснювати розгляд справи за відсутності її учасників.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Судом встановлено, що 13.09.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансовго кредиту №12614-09/2024 від 13.09.2024, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредит, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути позику, сплатити проценти за користування кредиту та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 4900 грн., строк - 120 днів, дата надання кредиту 13.09.2024, дата погашення кредиту 10.01.2025 року (а.с.9-12).

Пунктом 1.4. договору кредиту передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою.

Відповідно до п.1.4.1 процентна ставка становить 0,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору.

Відповідно до п. 1.5 клієнт зобов`язується сплачувати проценти в терміни відповідно до Графіку платежів, а саме кожні 25 днів.

Згідно з п. 1.6 кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №5457-08хх-хххх-1195 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.

Відповідно до п. 3.1. договору за користуваня кредитом Товариством нараховуються виключно проценти.

Кредитний договір №12614-09/2024 від 13.09.2024 підписано електронним підписом Позичальника-відповідача, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора. В п.8 Кредитного договору зазначені реквізити та підписи сторін.

Також в додатку №1 до кредитного договору №12614-09/2024 сторонами договору узгоджено обчислення загальну вартість кредиту та реальна річна процентна ставка за договором (а.с.12).

Отже, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №12614-09/2024 від 13.09.2024 в електронній формі.

З матеріалів справи слідує, що 24.12.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №24122024, за умовами якого до останнього перейшло за плату право грошової вимоги до ряду позичальників, у тому числі й до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №12614-09/2024 від 13.09.2024 (а.с. 16-20).

Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру Боржинків та витягу з реєстру боржників від 24.12.2024 до вищевказаного договору, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за кредитним договором №12614-09/2024 від 13.09.2024 до ОСОБА_1 на загальну суму 14747,53 грн. (а.с.21-23).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копією довідки ТОВ «Пейтек» № -1 від 28-04-2025 року згідно укладеного договору на переказ коштів №0802-1 від 08.02.2024 було успішно перераховано кошти на користь фізичних осоіб від ТОВ «Аванс Кредит»: 13-09-2024 13:40:08 на суму 4900,00 грн., номер транзакції в системі ТОВІ «Аванс Кредит» - 3209046, призначення платежу: Зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а.с.15).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №12614-09/2024 від 13.09.2024 заборгованість за вказаним договором за період з 13.09.2024 по 24.12.2024 складає 4900,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 4997 грн. - прострочені відсотки (а.с.24-25) Водночас загальна сума заборгованості в розрахунку зазначена 14748 грн.

Таким чином, з досліджених матеріалів справи судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ «Аванс Кредит» було укладено кредитний договір №12614-09/2024 від 13.09.2024, а право грошової вимоги за кредитним договором №12614-09/2024 від 13.09.2024 позивач набув до відповідача 24.12.2024 року.

Відповідачем не спростовано факту отримання ним кредиту у розмірі 4900 грн., зокрема не надано відповідних виписок для спростування отримання кредитних коштів від кредитора.

Доказів на підтвердження відсутності у відповідача боргу перед позивачем суду надано не було.

Суд приходить до висновку, що позивач надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, передбаченими статями 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, не надав до суду заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування.

Доказів на підтвердження відсутності у відповідача боргу перед позивачем суду надано не було

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку щодо невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, після закінчення строку кредитного договору ОСОБА_1 не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними.

Враховуючи, що відповідачем не виконано грошові зобов`язання в строк, передбачений умовами кредитного договору, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором №12614-09/2024 від 13.09.2024 за основною сумою боргу в розмірі 4900,00 грн. обґрунтованими.

Щодо розміру нарахованої заборгованості по процентам суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відтак, згідно вказаного Закону максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати:

- протягом перших 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, до 22 квітня 2024 року - 2,5 %;

- протягом наступних 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, до 20 серпня 2024 року - 1,5 %;

- починаючи з 241 дня з дня набрання ним чинності, тобто, з 21 серпня 2024 року, - 1%.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено 13.09.2024, строк кредитування 120 днів, процентна ставка становить 0,99% в день. Відсотки нараховані кредитором за період з 13.09.2024 року по 24.12.2024 року, тобто в межах визначеного кредитним договором строку кредитування.

Після 24.12.2024 року відсотки позивачем не нараховувалися.

На переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства, відсотки за користування кредитними коштами, що нараховані кредитором за період з 13.09.2024 року по 24.12.2024 становлять:

- в період з 13.09.2024 по 24.12.2024 денна ставка має бути 0,99%, що узгоджується з п.1.4.1 кредитного договору, сума заборгованості становить 4996,53 грн (4900 х 0,99% = 48,51 грн х 103 дні), що відповідає умовам договору, заявленому позивачем до стягнення розміру відсотків за договором та вимогам закону.

Таким чином, у зв`язку з порушеннями зобов`язань відповідач має заборгованість за відсотками в сумі 4996,53 грн, які підлягають стягненню на користь позивача.

Таким чином, у зв`язку з порушеннями зобов`язань відповідач має загальну заборгованість в сумі 9896,53 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4900,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 4996,53 грн.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 4851 грн., суд виходить з наступного.

Положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 24.02.2022 р в Україні введений воєнний стан, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Отже, ч. 2 ст. 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів.

Таким чином, оскільки кредитний договір №12614-09/2024 був укладений сторонами 13.09.2024 та діяв в період дії в Україні воєнного стану, то передбачена кредитним договором неустойка не може бути стягнута із відповідача, оскільки відповідач нормою закону звільнений від обов`язку такої сплати.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заявленої позивачем до стягнення заборгованості за відсотками та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №12614-09/2024 від 13.09.2024 в розмірі 9896,53 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4900,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 4996,53 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 67,10% (9896,53 х 100 : 14747,53), судовий збір слід стягнути в розмірі 2062,07 грн. (3028,00 х 67,10%).

Керуючись ст.4, 10-13, 12, 13, 49, 76, 142, 206, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №12614-09/2024 від 13.09.2024 року в загальній сумі 9896,53 гривень (дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень 53 копійки), з яких: 4900,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 4996,53 грн. прострочена заборгованість за процентами.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2062,07 грн (дві тисячі шістдесят дві гривні 07 копійок).

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя А.С. Семенюк