УХВАЛА

20 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 591/10302/23

провадження № 61-1881ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Сумської обласної прокуратури на постанову Сумського апеляційного суду від 13 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, Державної установи «Сумський слідчий ізолятор», Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

1. У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути на його користь кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного тримання під вартою у розмірі 3,00 грн.

2. Свої вимоги мотивував тим, що 12 березня 2011 року він був затриманий у ході розслідування кримінальної справи № 112802364, порушеної за ознаками складу злочину, передбаченого частиною другою статті 115 КК України, на підставі статті 115 КПК України (1960 року).

3. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2011 року йому обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. В подальшому, у межах досудового розслідування, зазначений запобіжний захід було продовжено до 4 місяців - до 12 липня 2011 року.

4. Отже, граничною датою його тримання під вартою було 12 липня 2011 року. Всупереч вимогам частини десятої статті 156 КПК (1960 року) він не був звільнений з-під варти, тому без наявного, прийнятого в законному порядку рішення про продовження строку тримання під вартою, після 12 липня 2011 року продовжував утримуватися в ДУ «Сумський слідчий ізолятор».

5. 17 грудня 2013 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми у справі

№ 1-46/12 ОСОБА_1 залишено утримувати під вартою.

6. У подальшому, органом досудового розслідування у кримінальній справі № 11280364 створено нове кримінальне провадження №0000055, внесене до ЄРДР 06 березня 2014 року, у межах якого 14 березня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні тих самих правопорушень, передбачених частиною другою статті 186, частиною четвертою статті 152, частиною третьою статті 153, пунктом 10 частини другої статті 115, частиною другою статті 185 КК України. У межах цього провадження ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 квітня 2014 року продовжено строк тримання під вартою, який надалі продовжувався неодноразово.

7. Таким чином, починаючи з 13 липня 2011 року внаслідок дій правоохоронних органів Сумської обласної прокуратури та ДУ «Сумський слідчий ізолятор» він безпідставно тримався під вартою, чим було обмежено його конституційне право на свободу пересування, передбачене статтею 29 Конституції України.

8. Вказував, що незаконне тримання під вартою, починаючи з 13 липня 2011 року, спричинило негативні наслідки, а саме: порушило його нормальні життєві зв`язки, позбавило його можливості жити звичайним для нього життям, працювати та отримувати належний дохід, у зв`язку з хворобою отримувати належну медичну допомогу, що заподіяло йому моральну шкоду.

9. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 серпня 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

10. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представницю - адвокатку Конященкову Т. В., подав апеляційну скаргу.

11. Постановою Сумського апеляційного суду від 13 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокаткою Конященковою Т. В., задоволено. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 серпня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3,00 грн за незаконне тримання під вартою.

Узагальнені доводи касаційної скарги

12. 13 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» Сумська обласна прокуратура звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 13 січня 2026 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

13. Сумська обласна прокуратура, як на підставу касаційного оскарження, посилається на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 754/13692/15, від 28 січня 2019 року у справі № 204/2666/17, від 23 жовтня 2023 року у справі № 522/2135/22.

14. Також прокуратура просила зупинити виконання оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Позиція Верховного Суду

15. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

16. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

17. Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до

ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, слугувати суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.

18. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

19. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

20. Ціна позову у цій справі в загальному розмірі становить 3,00 грн, яка станом на 01 січня 2026 року не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн * 30 = 99 840,00 грн).

21. Відтак, справа є малозначною, а постанова Сумського апеляційного суду від 13 січня 2026 року не підлягає касаційному оскарженню відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

22. Сумська обласна прокуратура посилається на підставу, передбачену підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

23. Так, прокуратура зазначає, що судами різних інстанцій щорічно розглядаються аналогічні позови, а тому вирішення Верховним Судом питання щодо застосування норм матеріального права дасть можливість застосовувати такі висновки в інших судових справах.

24. Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

25. Наведені заявником обставини, які, на його переконання, потребують формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд визнає такими, що не стосуються фундаментальних питань права. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

26. Касаційна скарга також містить посилання на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу). Відповідно, Суд повинен оцінити такі доводи Сумської обласної прокуратури щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

27. Щодо доводів про те, що справа має виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування.

28. Касаційна скарга не містить переконливих доводів про те, що справа має виняткове значення для Сумської обласної прокуратури.

29. Формальне посилання на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для заявника виняткове значення, не можуть бути оцінені судом як виняткові обставини, оскільки саме по собі незадоволення сторони результатом розгляду справи або незгода з правовою позицією судів попередніх інстанцій не створює винятковості та не може бути підставою для відкриття касаційного провадження.

30. Отже, обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

31. Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що в цій справі відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

32. Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

33. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

34. Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

35. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

36. Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

37. З урахуванням наведеного, оскільки Сумська обласна прокуратура подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі (з ціною позову, яка не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), яке не підлягає касаційному оскарженню, а підстав, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, Судом не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

38. Оскільки Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, то клопотання про зупинення виконання оскаржуваної постанови не вирішується.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої

статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Сумської обласної прокуратури на постанову Сумського апеляційного суду від 13 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, Державної установи «Сумський слідчий ізолятор», Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного тримання під вартою - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак О. М. Осіян Н. Ю. Сакара