Номер провадження: 22-ц/813/1506/26
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, на рішення Біляївського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Пендюра Л.О. 02 жовтня 2024 року у м. Біляївка Одеської області, -

встановила:

У листопаді 2023 року МТСБУ звернулось до суду із позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідачки на свою користь сплачене страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 18753,97 грн., а також судовий збір у розмірі 2684 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.07.2019 року в м. Одеса, по вул. Осіпова, 41, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля марки Сітроєн державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 . Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілої особи отримав механічні пошкодження. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідачки перед третіми особами на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпіла особа звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі звіту 21-08/19 про оцінку матеріального збитку спричиненого автомобілю потерпілої особи, був складений наказ № 12984 від 02.12.2019 року про виплату страхового відшкодування потерпілій особі та позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 10221 грн. відповідно до платіжної інструкції № 1155843 від 04.12.2019 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідачки не була застрахована на момент ДТП, то МТСБУ набуло право вимоги до останньої після виплати страхового відшкодування. Позивачем зазначено розрахунок суми, що стягується: страхове відшкодування 10221 грн., пеня та 3% річних 7264,32 грн.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 02.10.2024 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) сплачене страхове відшкодування у розмірі 10221 грн. та судовий збір у розмірі 1462,79 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки страхове відшкодування було виплачено позивачем 04.12.2019 року, то перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Однак, позивач звернувся до суду із позовною заявою лише 24.11.2023 року, тобто, після спливу трьох років з моменту виконання позивачем основного зобов`язання. Таким чином, на думку апелянта, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності, то наявні всі підстави для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 27.07.2019 року о 10 годині 50 хвилин в м. Одеса, по вул. Осіпова, 41, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Сітроєн номерний знак НОМЕР_1 , у порушення п. 13.1 ПДР України, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який зупинився попереду, який в подальшому, від удару, відкинуло на автомобіль Infiniti QX30, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2019 року ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 20-21).

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно п.п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Представник власника пошкодженого автомобіля ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_5 29.07.2019 року у встановленому законом порядку повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернувся до МТСБУ із заявою про отримання відшкодування шкоди (а.с. 26).

Згідно звіту про оцінку автомобіля №21-08/19 від 21.08.2019 року ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого при ДТП складає 18126 грн. Вартість відновлюваного ремонту складає 19332,34 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу його складників, пошкодженого при ДТП, визначається рівною 16153,29 грн. (а.с. 12-16).

Згідно розрахунку вартості КТЗ марки ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати, складеного 01.10.2019 року, розмір регламентної виплати склав 10221 грн. (а.с. 10).

На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 10221 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 1155843 від 04.12.2019 року (а.с. 8, 19).

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не надано, в якості доказу, договору про повернення коштів ОСОБА_1 , на який посилається МТСБУ, умови якого були порушені відповідачкою.

Крім цього, позивачем не надано розрахунку витрат, з врахуванням пені, штрафу та 3% річних, та не обґрунтовано належним чином розмір сплаченого страхового відшкодування у розмірі 18753,97 грн., натомість до позивної заяви долучено платіжне доручення № 1155843 від 04.12.2019 року, згідно якого МТСБУ виплатило ОСОБА_3 суму за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 10221 грн.

Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди у розмірі 10221 грн. за ОСОБА_1 , яка не мала договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент скоєння ДТП, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки відшкодовані за завдані нею збитки у розмірі 10221 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_6 про застосування строку позовної давності до позовних вимог МТСБУ.

Так, у апеляційній скарзі представник відповідачки посилається на те, що оскільки страхове відшкодування було виплачено позивачем 04.12.2019 року, то трирічний перебіг строку позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, необхідно обчислювати саме з цієї дати. Однак, позивач звернувся до суду із позовною заявою лише 24.11.2023 року, тобто, після спливу трьох років з моменту виконання позивачем основного зобов`язання.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки, визначені Господарським кодексом України, а саме ст. 232, 269, 322, 324, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан неодноразово було продовжено.

Законом України від 08.11.2023 року № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024 року.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що позовна давність щодо вимог про стягнення страхового відшкодування не була пропущена МТСБУ.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ними, а тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування судового рішення відсутні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02.10.2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 379, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2026 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе