Провадження №2/447/345/26
Справа №447/3642/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026 місто Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судового засідання Малик О.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу,

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»,

до відповідача: ОСОБА_1 ,

про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу,

за участю:

представник позивача: не з`явився;

відповідач: не з`явився;

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до Миколаївського районного суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 24 799, 51 грн.

Ухвалою суду від 17.11.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 17.12.2025 з повідомленням (викликом) сторін.

03.12.2025 відповідач подав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що прибути до суду у визначений час немає можливості. Звернув увагу на те, що він є пенсіонером, та не погоджується із розміром витрат на правничу допомогу, заявлений позивачем.

Ухвалою суду від 17.12.2025 за клопотанням відповідача, розгляд справи було відкладено на 15.01.2026.

14.01.2026 позивач подав на адресу суду заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 20 000,00грн заборгованості у зв`язку із її сплатою відповідачем після подання позову до суду. Просив стягнути з відповідача залишок боргу в розмірі 4 799,51грн, а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Ухвалою суду від 15.01.2026 розгляд справи було відкладено на 17.02.2026.

13.02.2026 позивач подав на адресу суду заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 24 799,51 грн заборгованості та частково у розмірі 1 200,49 грн витрат на правничу допомогу у зв`язку із її сплатою відповідачем після подання позову до суду. Просить стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн та непогашену частину витрат на правничу допомогу у розмірі 4 799,51 грн.

В судове засідання 17.02.2026 учасники справи не з`явились. Представник позивача просив проводити розгляд справи та клопотання про відмову від позову, без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, на електронну адресу суду подав клопотання в якому просив суд врахувати, що 11.02.2026 ним сплачено кошти в сумі 6000,00грн.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до норм ч.ч.1,3 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду клопотання позивача про закриття провадження у справі, без участі сторін.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачено право позивача на власний розсуд розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору, у зв`язку з чим виключно позивачу належить право вибору характеру своїх процесуальних дій: відмовитись від позовних вимог чи закінчити судовий розгляд справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із положеннями ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно із положеннями п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, законодавцем визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Як вбачається із матеріалів справи, заява про відмову від позову подана до суду представником позивача Дяченко В.О., який діє на підставі довіреності від 12.12.2025 №946/3283/25, та згідно якої, не обмежений у праві відмови від позову.

Таким чином, суд вважає, що є достатні підстави для прийняття відмови позивача від позову та закриття провадження у справі.

При цьому, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Однак, наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до ч.2 ст.255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу .

Згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до положень ч.ч. 1,3 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як вбачається із поданої представником позивача заяви про закриття провадження у справі, позивач не підтримує своїх вимог та відмовляється від позову, оскільки відповідачем задоволено вимоги позивача після пред`явлення позову до суду.

При цьому позивач просить стягнути із відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00грн, та непогашену відповідачем частину витрат на правничу допомогу у розмірі 4 799,51 грн.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі №15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу у сумі 6000,00грн, які сплачено Позивачем Адвокатському об`єднанню «Ентропія Права» за надання правничої допомоги адвокатом Овчаренком Р.В., підтверджуються Договором про надання правової допомоги № 1/07-2025 від 17.07.2025, що укладений між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та Адвокатським об`єднанням «Ентропія Права», копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Овчаренко Р.В., копією ордера на надання правничої допомоги від 06.11.2025 виданого на підставі вказаного договору, Актом про надання правничої допомоги № 278, платіжною інструкцією від 06.11.2025 №162231497.

Однак, суд враховує складність справи, її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, матеріальний стан сторін, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також часткову оплату понесених позивачем витрат на правничу допомогу, вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 1500,00 грн.

Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що при поданні позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028,00грн, який слід стягнути із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12-13, 43, 133, 142, 247, 255, 256, 260-261, 354 ЦПК України, суд,

постановив:

1. Клопотання представника позивача про відмову від позову задовільнити.

2.Провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до відповідача: ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 24 799,51грн, закрити.

3.Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» 1500,00 грн витрат на правничу допомогу та 3028,00 грн судового збору

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Роман ДЖУС