Справа № 369/6665/25
Провадження № 2/369/3748/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

за участю секретаря Іларіонова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/6665/25 за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нікушина Валерія Сергіївна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02 березня 2025 року о 12 год. 45 хв, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та «Citroen» д.н.з НОМЕР_2 під керуванням позивача, ОСОБА_1 . Унаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2025 року у справі №369/4055/25 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП.

Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №60/03-25 про оцінку матеріального збитку, від 25 березня 2025 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ««Citroen» д.н.з НОМЕР_2 , становить 772 510 грн. 90 коп. Відповідно до Акту виконаних робіт та чека № від 31 березня 2025 року, оплата послуг за перевезення транспортного засобу «Citroen» д.н.з НОМЕР_2 після ДТП становить 2 566 грн. 00 коп.

Позивач зазначає, що керуючись Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до страховика цивільно-правової відповідальності відповідача, надавши всі документи передбачені ст. 35 Закону, в тому числі і заяву на виплату страхового відшкодування.

За страховий випадок ПрАТ «СК «Перша» зобов`язана виплатити страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну у розмірі 160 000 грн. 00 коп. Проте дану виплату на момент подачі позовної заяви позивач не отримав. Відтак невідшкодована шкода у розмірі 772 510,90 грн., та 2 566,00 грн. за послуги перевезення транспортного засобу після ДТП, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладені обставини, Позивач звертається до суду із цим позовом про відшкодування шкоди, та просить суд стягнути з Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 775 076 грн. 90 коп. та понесені судові витрати.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

07 липня 2025 року на адресу суду від відповідача Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує та не погоджується з викладеними у позові обставинами у повному обсязі. Так, зазначає, що згідно наданої посадової інструкції водія та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «FORD» д.н.з. НОМЕР_3 , у момент ДТП 02 березня 2025 року не виконував обов`язки, передбачені трудовим договором, посадовою інструкцією чи окремими дорученнями. Крім того, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/4055/25, встановлено винуватця ДТП яким є ОСОБА_3 . Вказані обставини, на думку відповідача, виключають відповідальність Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області у відшкодуванні шкоди завданої внаслідок ДТП. У зв`язку із чим просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

18 липня 2025 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Нікушиної В.С. надійшли письмові пояснення, у яких представник спростовує доводи відповідача, зазначає, що відповідно до відповіді на адвокатський запит №554 від 27 березня 2025 року, вказано, що ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП був працевлаштований в Дмитрівській сільській раді Бучанського району Київської області. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу «Ford» д.н.з. НОМЕР_3 зазначені відомості про власника - Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№260319, вказано що власником транспортного засобу «Ford» д.н.з. НОМЕР_3 є Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області. Представником позивача зазначено, що відповідальність на ОСОБА_3 може бути покладено лише в тому разі, якщо буде доведено, що останній заволодів транспортним засобом неправомірно, що у свою чергу має бути доведено відповідачем. У зв`язку із викладеним, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

01 вересня 2025 року на адресу суду від третьої особи ОСОБА_3 надійшли пояснення, в яких він визнав свою вину у вчиненні ДТП та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на дату винесення рішення суду не надано.

У судове засідання треті особи не з`явилися, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань станом на дату винесення рішення суду не надано.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судом встановлено, що 02 березня 2025 року о 12 год. 45 хв, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та «Citroen» д.н.з НОМЕР_2 під керуванням позивача, ОСОБА_1 . Унаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2025 року у справі №369/4055/25 ОСОБА_3 - третю особу, яка не заявляє самостійних вимог визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_3 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.

Відповідно до відповіді Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області №554 від 27 березня 2025 року на адвокатський запит Нікушиної В.С. від 18 березня 2025 року № 18032025/1, вказано, що ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП працевлаштований в Дмитрівській сільській раді Бучанського району Київської області.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №260319, власником транспортного засобу «Ford» д.н.з. НОМЕР_4 є Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України вказано, що фізична чи юридична особа зобов`язана відшкодовувати шкоду, що завдана їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

ОСОБА_3 працює водієм відділу технічного та господарського забезпечення Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, що підтверджено відповідачем та самим ОСОБА_3 ..

Відповідно до п.п. 2.4. 2.5 Посадової інструкції водія відділу технічного та господарського забезпечення Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, до завдань та обов`язків водія входить:утримання службового автомобіля у належному технічному та санітарному стані; забезпечення збереження службового автомобіля в робочий та позаробочий час.

Згідно п.5.6, розділу 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників виконавчих органів Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області передбачено можливість понаднормової роботи, яка повинна проводитись за згодою трудового колективу та оплачуватись в розмірах передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела.

Частина 1 ст. 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.

Виняток із загального правила, визначеного ч. 2 ст. 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі № 426/16825/16-ц.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено в постанові від 05 вересня 2018 року у справі №534/872/16-ц, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідачем у вказаній справі не підтверджено, що ОСОБА_3 неправомірно заволодів транспортним засобом, відповідно жодних письмових пояснень щодо самовільного, не при виконанні трудових обов`язків використання вищевказаного службового автомобіля у ОСОБА_3 не відбиралося.

Також відповідачем не надано доказів звернення до правоохоронних органів щодо незаконного, тобто самовільного використання ОСОБА_3 майна відповідача до ДТП, та після ДТП.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 під час ДТП не виконував свої трудові та службові обов`язки не обґрунтовані, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про проведення службового розслідування за фактом заволодіння ОСОБА_3 службовим автомобілем, притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної чи іншої відповідальності за самовільне, за доводами відповідача, використання транспортного засобу, порушення питання про відшкодування ОСОБА_3 матеріальної шкоди, заподіяної ДТП тощо.

Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №60/03-25 про оцінку матеріального збитку, від 25 березня 2025 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ««Citroen» д.н.з НОМЕР_2 , становить 772 510 грн. 90 коп. Відповідно до Акту виконаних робіт та чека № від 31 березня 2025 року, оплата послуг за перевезення транспортного засобу «Citroen» д.н.з НОМЕР_2 після ДТП становить 2 566 грн. 00 коп.

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до страховика цивільно-правової відповідальності відповідача, надавши всі документи передбачені ст. 35 Закону, в тому числі і заяву на виплату страхового відшкодування.

За страховий випадок ПрАТ «СК «Перша» зобов`язана виплатити страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну у розмірі 160 000 грн. 00 коп.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нікушина Валерія Сергіївна у судовому засіданні повідомила, що ПрАТ «СК «Перша» виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 160 000 грн. 00 коп.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

01 січня 2025 року вступив у дію новий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX (далі Закон №3720-IX).

Відповідно до підп. 14 п. 3 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону № 3720-IX встановлено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).

А відтак, суд зазначає, що при вирішенні даного позову по суті застосуванню підлягають положення Закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 1961-IV в реакції від 01.07.2024 року зі змінами до 01.01.2025 року, далі - Закон № 1961-IV).

Так, цей Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, з урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 612 510,90 грн (772 510,90 грн 160 000,00 грн = 612 510,90 грн).

Також відшкодуванню підлягає оплата послуг за перевезення транспортного засобу «Citroen» д.н.з НОМЕР_2 після ДТП, що становить 2 566 грн. 00 коп.

Відтак невідшкодована шкода у розмірі 612 510,90 грн. та 2 566,00 грн. за послуги перевезення транспортного засобу після ДТП, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати на проведення експертного дослідження, понесені позивачем згідно квитанції від 12 березня 2025 року, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ст. 139 ЦПК України у розмірі 5 500,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 150 грн. 80 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 22, 1166, 1173 ЦК України, ст. ст. 3-5, 10-13, 15, 76, 81, 89, 95, 141, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, - задовольнити частково.

Стягнути з Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської областіна користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 612 510(шістсот дванадцять тисяч п`ятсот десять) грн. 90 коп.

Стягнути з Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської областіна користь ОСОБА_1 витрати за перевезення транспортного засобу у розмірі 2 566 (дві тисячі п`ятсот шістдесят шість) грн. 00 коп.

Стягнути з Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської областіна користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської областіна користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6 150 (шість тисяч сто п`ятдесят) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області, , адреса місцезнаходження: Київська область, Бучанський район, с. Дмитрівка, Дмитрівська ТГ, вул. Садова, буд. 2.

Інформація про третю особу: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 .

Інформація про третю особу: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА