Справа № 201/2177/26
Провадження № 2-н/201/457/2026
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

20 лютого 2026 року місто Дніпро

Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Федоріщев С.С., ознайомившись із матеріалами заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 18 лютого 2026 року надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Ознайомившись із заявою та доданими до неї документами, вважаю за необхідне відмовити у видачі судового наказу з таких підстав.

З поданої заяви та відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2366577 від 20 лютого 2026 року вбачається, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, із поданої заяви неможливо встановити, за якою саме адресою заявникові нараховано заборгованість, оскільки жодний документ, наданий стороною заявника, як на підтвердження наявності заборгованості не містить такої інформації.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

У відповідності до статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 10 квітням 2019 року у справі № 638/1988/17.

З урахуванням наведеного, заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Натомість, у зв`язку із відсутністю інформації про місцезнаходження майна, за яким нараховано заборгованість, суд не може встановити підсудність даної справи.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Таким чином, вважаю за необхідне відмовити у видачі судового наказу та роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 165, 260 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію зі ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев