Справа № 750/314/26
Провадження № 4-с/750/8/26
У Х В А Л А

20 лютого 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Косенка О.Д.,

секретар Ткаченко К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку матеріали скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича,

стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами»,

в с т а н о в и в :

12 січня 2026 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця, у якій просить: визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича у виконавчому провадженні № 79641674; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 79641674 від 21.11.2025; скасувати постанову про арешт коштів боржника від 21.11.2025; зобов`язати приватного виконавця зняти арешт із усіх рахунків, у тому числі з рахунку соціального призначення; зобов`язати повернути незаконно списані кошти соціальної субсидії, національного кешбеку, приватні кошти.

Скарга обгрунтована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час відвідування відділення АТ «Ощадбанк» дізналася про накладення арешту на її банківські рахунки. З метою з`ясування підстав накладення арешту вона звернулася електронною поштою до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича. Із отриманих 23.12.2025 відповідей та копій постанов скаржнику стало відомо, що приватним виконавцем 21.11.2025 на підставі виконавчого листа № 750/6926/15-ц, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 06.11.2015, було відкрито виконавче провадження № 79641674 та того ж дня винесено постанову про арешт коштів боржника, у тому числі рахунків соціального призначення, на які надходять соціальні виплати.

Вказані дії приватного виконавця скаржник вважає незаконними, зокрема, з огляду на відкриття виконавчого провадження після закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, оскільки виконавчий лист № 750/6926/15-ц було видано 06.11.2015, а виконавче провадження відкрито 21.11.2025.

Крім того, про існування арешту скаржник дізналася лише після фактичного списання коштів з рахунків. Постанову про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів у встановленому законом порядку не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена можливості своєчасно подати заперечення, заявити про соціальний характер коштів, вжити інших заходів для захисту своїх прав.

Також скаржник вказує, що приватний виконавець наклав арешт на всі її рахунки без з`ясування джерела та призначення коштів, зокрема на кошти соціального призначення, які не можуть бути стягнуті у примусовому порядку.

Станом на 30.12.2025 з рахунків скаржика було списано 1654,58 грн, з яких: 08.12.2025 1427,78 грн, 18.12.2025 226.80 грн. Ці кошти є частиною державної соціальної виплати (субсидії), що надійшла на рахунок соціального призначення в АТ «Ощадбанк» 08.12.2025 у розмірі 1000 грн. Ця сума надійшла як національний кешбек за участю державної програми підтримки на картковий рахунок АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ТОВ «Монобанк»). Арешт коштів соціального призначення прямо заборонений законом, однак приватний виконавець цього не врахував, що призвело до незаконного списання соціальних виплат та порушення моїх прав.

Крім того, скаржник зазначає, що у постанові приватного виконавця стягувачем у виконавчому провадженні виступає ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а у виконавчому листі стягувачем є ПАТ/ТОВ «Кредекс Фінанси». Відсутність судового рішення про заміну стягувача або підтвердженої передачі прав вимоги на користь іншої особи свідчить про неправомірність дій приватного виконавця та є підставою для скасування виконавчого провадження та арешту рахунків.

Одночасно з поданням скарги ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на оскарження дій приватного виконавця.

Ухвалою судді від 14.01.2026 задоволено клопотання, поновлено строк на подачу скарги, призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича матеріали виконавчого провадження №79641674.

Від скаржника через систему «Електронний Суд» 27.01.2026 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Від представника особи, дії якої оскаржують ся - адвоката Коверзнєва Д.В. надійшла заява про залишення скарги без розгляду у зв`язку з пропуском строку на оскарження, визначеного у ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Також, через систему «Електронний Суд»17.02.2025 від представника особи, дії якою оскаржуються - адвоката Коверзнєва Д.В. надійшли письмові пояснення у справі, у яких проти задоволення позовних вимог він заперечує, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, що діяв на момент видачі виконавчого листа, строк його пред`явлення до примусового виконання становив 1 рік. Відповідно до положень ст. 23 цього Закону, у разі пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, строк пред`явлення переривався, після переривання - поновлювався. Згідно із пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції за №1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII), який вступив в силу 05.10.2016, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Виконавчий лист від 06.11.2015 був пред`явлений, а 07.12.2016 - повернутий за п. 5 ст. 37 Закону №1404-VIII. Оскільки, з 08.12.2016 законодавець встановив новий строк пред`явлення виконавчого листа, а саме: три роки, виконавчий лист у подальшому пред`являвся вдруге і був повернутий 27.02.2020 згідно з п. 2 ст. 37 Закону №1404-VIII. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Таким чином, новий трирічний строк пред`явлення розпочався з 28.02.2020. У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, 15.03.2022 прийнято Закон №2129-ІХ, яким запроваджено переривання строків на період до припинення або скасування воєнного стану на території України (абз. 10 п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII).

Також у відзиві вказано, що заміна стягувача за виконавчим документом ТОВ «Кредекс Фінанси» на ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відбулась 04.05.2017, на підставі відповідної ухвали, копію якої надано до пояснення.

Стосовно арешту коштів боржника, представник виконавця зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону №1404-VIII та п. 7 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валюті, про що виконавець зобов`язаний винести відповідну постанову.

За приписами ст. 48 Закону №1404-VIII, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, якщо рахунок має спеціальний режим використання. Підпунктом 12 - 14 Розділу І Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої постановою НБУ від 29.07.2022 №162 (надалі - Інструкція №162) передбачено лише три види рахунків, що відкриваються банками клієнтам, а саме: поточний рахунок (у т.ч. із спеціальним режимом використання), рахунок умовного зберігання (ескроу) та розрахунковий рахунок. Відповідно до положень п. 4-1 Розділу І Інструкції №162, поточні рахунки із спеціальним режимом використання відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України. Надходження субсидій, національного кешбеку не зумовлює спеціального режиму використання для такого рахунка. Представник також звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у справі №6-535цс15, згідно якої кошти, що зараховані на рахунок отримувача є вкладом та втратили свій цільовий статус. Отже, і кошти субсидії, і кошти державної допомоги національний кешбек з моменту їх зарахування на рахунок скаржниці є її власними коштами, а тому підлягають стягненню у загальному порядку. Крім того, на сьогодні виконавче провадження завершене повним фактичним виконанням, а усі арешти знято.

Стосовно зобов`язання повернути стягнуті кошти, представник приватного виконавця стверджує, що для стягнення коштів зі скаржниці існувала підстава - виконавчий лист №750/6926/15-ц від 06.11.2015, який підлягав повному безумовному виконанню. Тому, кошти стягнуті в порядку та у спосіб, передбачений законом, а підстави для їх повернення відсутні. До того ж, ст. 47 Закону №1404-VIII не містить положень про те, що стягнуті кошти підлягають поверненню боржнику у разі визнання незаконними дій виконавця.

Від стягувача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заяв, клопотань, письмових пояснень не надходило.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, від скаржника та представника особи, дії якої оскаржуються надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

За нормами ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною першою статті 28 Закону №1404 визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону №1404, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

У статті 56 Закону №1404 передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону №1404 виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення, згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

За змістом пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404 повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону.

Однак незалежно від виконання чи невиконання банком такого обов`язку, виконавець зобов`язаний самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частини друга та четверта статті 59 Закону №1404).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення скарги, х огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (надалі - Закон №606-XIV), що діяв на момент видачі виконавчого листа № 750/6926/15-ц, строк його пред`явлення до примусового виконання становив один рік.

Статтею 23 Закону №606-XIV визначено, що у разі пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, строк пред`явлення переривався. Після переривання строку пред`явлення перебіг строку поновлювався. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховувався.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

За частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно з дослідженими судом матеріалами, Деснянським районним судом м. Чернігова 06.11.2015 видано виконавчий лист про примусове виконання рішення у цивільній справі № 750/6926/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредекс Фінанси» кредитної заборгованості у розмірі 2339 грн та судових витрат 243,60 грн, а всього 2582,60 грн (а.с. 33-зворот - 34). Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання визначено 21.09.2016.

Приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. 21.11.2025 на підставі виконавчого листа № 750/6926/15-ц було відкрито виконавче провадження № 79641674 (а.с. 4) та того ж дня винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 5).

Постановою приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу від 26.01.2026 виконавчого провадження № 79641674 в межах суми стягнення 3280,51 грн закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, припинено чинність арешту (ів) майна боржника накладеного постановою від 21.11.2025 та знято арешт з усіх рахунків (коштів) боржника (а.с. 37).

У своєму письмовому поясненні представник приватного виконавця вказує, що виконавчий лист від 06.11.2015 був пред`явлений, а 07.12.2016 - повернутий за п. 5 ст. 37 Закону №1404-VIII. Повторно виконавчий лист до виконання мав бути поданий до органу ДВС 07.12.2019 і був повернутий 27.02.2020 за п. 2 ст. 37 Закону №1404-VIII. Таким чином, за твердженням представника, новий трирічний строк пред`явлення розпочався з 28.02.2020 однак, у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні та зупиненням строків пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, строк подачі виконавчого листа не пропущено.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження сторони, рішення та дії якої оскаржуються, щодо перебігу виконавчого провадження № 79641674, зокрема, неодноразового повернення виконавчого листа та повторного направлення на виконання, тобто існування обставин, які зумовлюють переривання строку звернення виконавчого листа до виконання, не підтверджені жодними доказами.

Частиною 4 ст. 4 Закону України "При виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною 6 статті 12 Закону України № 1404-VIII визначено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно статті 433 Цивільного процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Ухвала Деснянського районного суду, як суду який видав виконавчий лист, про продовження строку подання виконавчого листа № 750/6926/15-ц, виданого 06.11.2015, щодо примусового виконання якого було відкрито виконавче провадження № 79641674, у матеріалах справи відсутня. У своєму письмовому поясненні про існування такого судового рішення представник приватного виконавця Палігіна О.П. адвокат Коверзнев Д.В. не згадує.

Отож, доводи скаржника щодо пропуску передбаченого ст. 12 Закону України № 1404-VIII трирічного строку для звернення виконавчого документа до виконання при відкритті провадження № 79641674 не спростовані.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що у даному випадку приватний виконавець повинен був винести постанову про повернення стягувачу виконавчого документа, строк пред`явлення до виконання якого був пропущений, а тому відкривши виконавче провадження він діяв не у спосіб, визначений законодавством.

Суд також звертає увагу, що стороною виконавця не надано підтвердження направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що позбавило її можливості своєчасно, у визначені законодавством строки, реалізувати свої процесуальні права як сторони виконавчого провадження у позасудовий спосіб.

Указані порушення є достатніми підставами для визнання дій приватного виконавця Палігіна О.П. неправомірними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевказану позицію, а також враховуючи, що всі інші дії та рішення приватного виконавця після безпідставного відкриття виконавчого провадження є похідними від ухвалення відповідного рішення у формі постанови, не можуть вважатися законними та обгрунтованими, суд не здійснює аналіз та не надає оцінку іншим доводами скаржника.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частинами 1-3 статті 451 ЦПК України (в редакції Закону № 4094-IX від 21.11.2024) за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича у виконавчому провадженні № 79641674.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення решти, заявлених у скарзі вимог з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин і має забезпечувати ефективне поновлення прав і законних інтересів особи, яка звертається за таким захистом. Такі правові висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17.

Оскільки на час звернення до суду постановою приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу від 26.01.2026 виконавче провадження № 79641674 в межах суми стягнення 3280,51 грн закінчено, скасування постанови про його відкриття не призведе до жодних юридичних наслідків та не поновить законні права та інтереси скаржника, а тому не відповідатиме критеріям ефективності судового захисту.

Суд також враховує, що цією ж постановою від 26.01.2026 припинено чинність арешту (ів) майна боржника накладеного постановою від 21.11.2025 та знято арешт з усіх рахунків (коштів) боржника, а тому вимога про скасування постанови про арешт та його зняття арешту з банківського рахунку також не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги скарги про зобов`язання приватного виконавця вчинити дії щодо повернення коштів соціальної субсидії АТ «Ощадбанк» - 1654,58 грн; національного кешбеку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ТОВ «Монобанк») - 1000,00 грн; приватних коштів карткового рахунку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ТОВ «Монобанк»), списаних 08.12.2025 - 400,79 грн, суд зазначає наступне.

Порядок перерахування стягнутих грошових сум визначено статтею 47 Закону №1404-VIII.

Частинами 1-4 указаної статті передбачено, що грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Згідно з наданими стороною приватного виконавця поясненнями та платіжними інструкціями (а.с. 46-50) у виконавчому провадженні стягнуті кошти із скаржника кошти розподілені та перераховані: 0,32 грн повернуті скаржнику; 2582,60 грн перераховано стягувачу; 258,26 грн перераховано приватному виконавцю Палігіну О.П. як основну винагороду приватного виконавця; 439,65 грн перераховано приватному виконавцю Палігіну О.П. як компенсація витрат виконавчого провадження.

Отже кошти в розмірі 2582,60 грн на даний час перераховані на рахунки стягувача та у володінні і розпорядженні приватного виконавця не перебувають, а тому реальна можливість їх повернути боржнику у виконавця відсутня.

Крім того, суд звертає увагу, що у даному випадку спір про повернення коштів не може вирішуватися в порядку, передбаченому розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, а в позовному провадженні між боржником та стягувачем.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11(провадження № 14-31цс21) Велика Палата погодилася з висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду про те, що поняття «спір про право», наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, передбачено в окремому провадженні. Натомість розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК не регламентує вмпадки, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК, відповідно до якої, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Верховний Суд у своїй постанові від 05.03.2025 у справі № 1309/7139/12 (провадження № 61-12794св24) застосував указану правову позицію Великої Палати до правовідносин щодо безпідставного, на думку скаржника, отримання державним виконавцем коштів, вказавши, що в цій справі наявний спір про право, який вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи за заявою стягувача про неправомірність дій приватного виконавця, тобто не в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, також дійшовши висновку про необхідність залишення скарги у частині зобов`язання виконавця здійснити повернення заявнику коштів, стягнутих згідно з його постановою,,без розгляду.

Таким чином, суд доходить до висновку, що вимогу скаржника про повернення коштів, які перераховані на рахунки стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» у розмірі 2582,60 грн необхідно залишити без розгляду.

Стосовно повернення коштів, перерахованих приватному виконавцю Палігіну О.П. як основну винагороду та як компенсацію витрат виконавчого провадження, суд зазначає, що скаржником не надано доказів звернення до виконавця про їх повернення та отримання відмови у цьому.

Разом з тим, справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні належать до юрисдикції адміністративних судів. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21).

Отже, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Таким чином, враховуючи, що основна винагорода виконавця та компенсація витрат виконавчого провадження стягнуті на підставі окремих постанов приватного виконавця як витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, спір який може виникнути у зв`язку з винесенням цих постанов мають бути оскаржені до адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки сторони не заявили вимог про відшкодування судових витрат, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного у ст. 13 ЦПК України, суд залишає понесені судові витрати у справі за сторонами.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 211, 258, 263-265, 294, 354, 451 ЦПК України, суд,-

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича задовольнити частково.

Дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича у виконавчому провадженні № 79641674 визнати неправомірними.

Вимогу про повернення коштів, які перераховані на рахунки стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» залишити - без розгляду.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Скаржник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Приватний виконавець: Палігін Олександр Петрович, 14013, Чернігівська область м. Чернігів, проспект Перемоги, буд. 139, офіс 203.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» адреса 08205, Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Соборна, буд. 98-А, офіс 70.

Суддя О.Д. Косенко