КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/528/25 Головуючий у суді І інстанції Буша Н.Д.
Провадження № 22-ц/824/6345/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

про продовження строку для усунення недоліків

апеляційної скарги

20 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Голуб С.А., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року у справі за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по послугам з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій,

в с т а н о в и в:

29 грудня 2025 року безпосередньо до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року, повний текст якого виготовлений 03 жовтня 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового забору за подання апеляційної скарги відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання копії даної ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У січні 2026 року відповідач подав до суду апеляційної інстанції заяву про усунення недоліків та, повторно вказуючи, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», просив визнати недоліки апеляційної скарги усунутими.

В обґрунтування заяви вказав, що ця справа безпосередньо пов`язана з його правами як учасника бойових дій, оскільки заборгованість накопичилась за період його мобілізації (з 24 квітня 2022 року по 20 грудня 2024 року), коли він виконував військовий обов`язок. У цей період діяла заборона нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції станом на 2025 рік). Захист від стягнення цих санкцій є частиною соціальних гарантій ветеранів (стаття 12 Закону № 3551-ХІІ включає фінансові гарантії під час та після служби).

За приписами пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зроблено висновок, що «відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 285/3858/17 (провадження № 61-34722св18) зроблено висновок, що «відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час постановлення ухвали суду про усунення недоліків апеляційної скарги) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Верховний Суд зазначає, що зазначена пільга щодо сплати судового збору поширюється на учасників бойових дій, які звертаються до суду як позивачі за захистом своїх порушених прав».

Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання прийняття до розгляду справи № 567/79/23 (провадження № 14-93цс24) та наявності/відсутності підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, від якого вона не відступила у своїй постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, та викладеного у інших постановах Верховного Суду, який обмежує застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI виключно статтями 12 та 22 Закону № 3551-XII, встановила певні обставини та дійшла такого висновку.

Згідно з відкритими та загальнодоступними даними Офіційного вебпорталу парламенту України, у березні 2020 року у Верховній Раді України зареєстрований проєкт Закону про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України).

До проєкту цього Закону було надано пояснювальну записку та висновки комітетів Верховної Ради України з яких вбачається, що метою цього законопроєкту було усунення суперечності, що буде сприяти приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність до вимог принципів верховенства права та правової визначеності. А саме запропоновано внести зміни до Закону України «Про судовий збір» в частині викладення пункту 13 частини першої статті 5 зазначеного Закону в такій редакції: «учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у всіх справах незалежно від характеру порушених прав».

Проте Верховна Рада України не прийняла Закон про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України).

Тобто законодавець чітко визначив свою позицію щодо спірного питання.

Отже, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що із часу прийняття нею 09 жовтня 2019 року постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-XII, відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.

Наведені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду мотиви про те, що сформульований Великою Палатою Верховного Суду висновок обмежує застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI виключно статтями 12 та 22 Закону № 3551-XII, не підтверджують наявності підстав для прийняття справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, оскільки висновки, сформульовані нею у наведених постановах, навпаки, є конкретними, однозначними і такими, що позбавляють можливості застосувати пункт 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI у справі, що розглядається.

ОСОБА_1 , будучи відповідачем, звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у справі, в якій предметом позову є стягнення заборгованості по послугам з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, тобто зазначений спір не пов`язаний із захистом порушених прав відповідача саме як військовослужбовця чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту відповідача у справі, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Посилання відповідача на те, що стаття 12 Закону № 3551-ХІІ звільняє його від сплати 3 % річних та інфляційних, тому ця справа безпосередньо пов`язана з його правами як учасника бойових дій, є безпідставними, адже норми цієї статті, які визначають пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, не передбачають звільнення від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг.

При цьому суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не вирішував питання про стягнення з відповідача неустойки (пені, штрафу) за невиконання зобов`язань перед позивачем, тому доводи ОСОБА_1 в цій частині є необґрунтованими.

Отже, оскільки зміст судового рішення та його мотиви свідчать, що у справі № 754/528/25 не вирішувалося питання щодо захисту прав ОСОБА_1 як учасника бойових дій, тобто вказаний спір не стосується виникнення або припинення прав відповідача, саме як учасника бойових дій, останній не звільнений від плати судового збору за подання апеляційної скарги в цій справі за наведених підстав.

За таких обставин, обґрунтованих підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» немає, тому відповідачу слід сплатити судовий збір відповідно до вимог ухвали Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідно до частини першої статті 126 та частини другої статті 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Положеннями статей 185, 357 ЦПК визначено, що строк для усунення недоліків не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає за можливе продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року, які були визначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року в частині сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі 3 435,10 грн додатково на п`ять днів з моменту отримання копії даної ухвали.

Керуючись статтями 127, 185, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року на п`ять днів з моменту отримання копії даної ухвали, в іншому випадку апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.А. Голуб