Провадження № 2/686/1648/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

за участю секретаря судового засідання Цибульської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Довгань Тетяна Михайлівна, про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

27 червня 2025 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори про звільнення майна з-під арешту.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Даний будинок належить позивачці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 460 від 03.06.2020 року виданого після смерті матері ОСОБА_3 , якій в свою чергу, будинок належав на підставі Договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, право власності зареєстроване 28.01.1961 року Хмельницьким міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу під № 1276.

Земельна ділянка, призначена для обслуговування будинку по АДРЕСА_1 належить позивачці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 461 від 03.06.2020 року виданого після смерті матері ОСОБА_3 . Право власності на земельну ділянку за спадкодавицею було зареєстровано на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 21.03.2014 року.

У липні 2024 року позивачка хотіла реалізувати своє право на продаж вищевказаного житлового будинку, однак під час вчинення нотаріальних дій, з`ясувалось, що на будинок накладено обтяження у виді заборони на нерухоме майно. Вказаний запис вчинено на підставі повідомлення Хмельницького БМУ №5 від 10.12.1958 року №14. Особа, майно якої обтяжується ОСОБА_4 . Реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 5173680 від 20.06.2007 року. Додаткові відомості про обтяження: архівний номер: 3191HMELNITSK1, архівна дата: 01.03.1997, дата виникнення 11.12.1958, № реєстра: 2921, внутр. № EE582D2137, коментар: 288-39.

В подальшому позивачка звернулась до Хмельницького обласного державного нотаріального архіву щодо надання документів, які стали підставою для обтяження майна. Листом № 1663/01-15 від 16.07.2024 року їй повідомлено, що по даних архівного фонду № 19: Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою в «Реєстрі для реєстрації заборон відчуження а також арештів, накладених судовими та слідчими органами» за № 288 від 11.12.1958 року внесений запис про накладення заборони на майно ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 . Заборона накладена на підставі повідомлення Хмельницького ССМУ № 14 від 10 грудня 1958 року. Інші відомості щодо накладення заборони на майно ОСОБА_4 відсутні.

Листом № 01-16/47 від 13.02.2025 року нотаріусом було повідомлено позивачці про неможливість посвідчення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки через наявне обтяження. Нотаріусом рекомендовано звернутись до суду щодо зняття заборони відчуження.

Реєстрація заборони щодо майна ОСОБА_4 від 20.06.2007 року не могла мати місце у зв`язку із його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28.08.2024 року.

На даний час відсутні відомості про правонаступника БМУ №5.

У зв`язку з наведеним позивачка просить суд скасувати запис про обтяження нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 36736474 від 20.06.2007 року, зареєстрованого на підставі повідомлення, серія та номер: 14, виданий 10.12.1958 року, видавник: Хмельницьке БМУ № 5, номер обтяження: 5173680 від 20.06.2007 року.

Ухвалою суду від 01 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Довгань Тетяну Михайлівну та витребувано докази по справі.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 16 лютого 2026 року подав до суду заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити в повному обсязі.

Представниця відповідача Першої Хмельницької державної нотаріальної конториШевченко О. в судове засідання не з`явилась, 15 жовтня 2025 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні справи поклалась на розсуд суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Довгань Т.М.в судове засідання не з`явилась, 10 лютого 2026 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні справи поклалась на розсуд суду.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказах з ухваленням рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши наданні докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Судом об`єктивно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від № 386918848 від 15.07.2024 року.

Вказаний будинок належить позивачці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 460 від 03.06.2020 року, яке видане їй після смерті матері ОСОБА_3 . В свою чергу, будинок належав матері позивачки ОСОБА_3 на підставі Договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, право власності зареєстроване 28.01.1961 року Хмельницьким міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу під № 1276.

Земельна ділянка, яка призначена для обслуговування будинку належить позивачці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 461 від 03.06.2020 року, що видане після смерті матері ОСОБА_3 . Право власності на земельну ділянку за спадкодавицею було зареєстровано на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 21.03.2014 року.

Позивачка хотіла реалізувати своє право на продаж вищевказаного житлового будинку, проте під час вчинення нотаріальних дій з`ясувалось, що на будинок накладено обтяження у виді заборони на нерухоме майно. Вказаний запис вчинено на підставі повідомлення Хмельницького БМУ № 5 від 10.12.1958 року № 14; особа, майно якої обтяжується ОСОБА_4 ; реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 5173680 від 20.06.2007 року; додаткові відомості про обтяження: архівний номер: 3191HMELNITSK1, архівна дата: 01.03.1997, дата виникнення 11.12.1958, № реєстра: 2921, внутр. № EE582D2137, коментар: 288-39.

ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького обласного державного нотаріального архіву щодо надання документів, які стали підставою для обтяження майна. Листом № 1663/01-15 від 16.07.2024 року позивачці повідомлено, що по даних архівного фонду № 19: Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою в «Реєстрі для реєстрації заборон відчуження а також арештів, накладених судовими та слідчими органами» за № 288 від 11.12.1958 року внесений запис про накладення заборони на майно ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 ; заборона накладена на підставі повідомлення Хмельницького ССМУ № 14 від 10 грудня 1958 року. Інші відомості щодо накладення заборони на майно ОСОБА_4 відсутні.

Листом № 01-16/47 від 13.02.2025 року приватним нотаріусом Оксанюк А.А. було повідомлено позивачці про неможливість посвідчення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки через наявне обтяження та рекомендовано звернутись до суду щодо зняття заборони відчуження.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У частині 1 статті 321 ЦК України, вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна це заборона виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом, про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого немайнового права.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожний мас право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно пункту 33 Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.10.2022 року у справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972свІ9), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Згідно з постановою Верховного Суду від 21.08.2018 року у справі № 910/19865/17 «Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Особливістю негаторного позову є відсутність спору з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі, а характерною ознакою такого позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (таї користування належним йому майном. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачу в здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.».

Реєстрація заборони щодо майна ОСОБА_4 від 20.06.2007 року не могла мати місце у зв`язку із його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28.08.2024 року. Окрім того, власником майна був не батько позивачки, а її матір ОСОБА_3 , що підтверджується дослідженими судом доказами. Разом з тим, на даний час відсутні відомості про правонаступника БМУ № 5.

Отже, у зв`язку із накладенням арешту ОСОБА_1 позбавлена права відчужувати дане майно, що порушує право позивачки як власниці майна вільно користуватися та розпоряджатися майном.

Оскільки арешт був накладений на підставі повідомлення Хмельницького БМУ № 5 від 10.12.1958 року № 14, особа, майно якої обтяжувалось ОСОБА_4 , особа, в інтересах якої обтяжувалось майно на даний час не існує, а ОСОБА_4 помер, то такий арешт втратив свою актуальність і лише створює перешкоди у користуванні майном вже новій власниці ОСОБА_1 .

У зв`язку із чим, належним способом захисту є звернення до суду за захистом свого порушеного права шляхом пред`явлення негаторного позову.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення, про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Зважаючи на викладені обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно який неможливо скасувати в позасудовому порядку, підстав для продовження обтяження на майно судом не встановлено, право позивачки ОСОБА_1 підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом скасування запису про обтяження нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 36736474 від 20.06.2007 року, зареєстрованого на підставі повідомлення, серія та номер: 14, виданий 10.12.1958 року, видавник: Хмельницьке БМУ № 5, номер обтяження: 5173680 від 20.06.2007 року.

Судові витрати у справі не розподіляються, оскільки позивачка у позові заявила про самостійне їх понесення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Скасувати запис про обтяження нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 36736474 від 20.06.2007 року, зареєстрованого на підставі повідомлення, серія та номер: 14, виданий 10.12.1958 року, видавник: Хмельницьке БМУ № 5, номер обтяження: 5173680 від 20.06.2007 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Перша Хмельницька державна нотаріальна контора, , адреса: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 33.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Довгань Тетяна Михайлівна, адреса: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Героїв АТО, 9.

Повне рішення суду складено 20 лютого 2026 року.

Суддя: О.М. Палінчак