Справа № 346/1346/21
Провадження № 22-ц/4808/31/26
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Гудяк Х.М.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нижньовербізька сільська рада Коломийського району,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Сольського В.В,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нижньовербізької сільської ради Коломийського району про скасування рішення сесії сільської ради, державної реєстрації земельної ділянки та договору дарування земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Нижньовербізької сільської ради,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нижньовербізької сільської ради Коломийського району про скасування рішення сесії сільської ради, державної реєстрації земельної ділянки та договору дарування земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 березня 2008 року рішенням Нижньовербізької сільської ради №611-15/2008 їй було надано в користування земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу сільської ради. Дане рішення сесії було прийнято на підставі її заяви про надання земельної ділянки площею 0,05 га, яка прилягає до подвір`я позивача. Вказана земельна ділянка межує із належною позивачу земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0641 га кадастровий номер :01001:0068. Після надання земельної ділянки позивачу в користування, остання облагородила її, розчистила від сміття та насадила сад.

Зазначила, що сільський голова ОСОБА_4 , зловживаючи своїм службовим становищем підробила рішення сесії Нижньовербізької сільської ради №1050-25/2009 від 30 грудня 2009 року, яким земельну ділянку, яка перебуває в її користуванні було передано у власність гр. ОСОБА_5 , та ним отримано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №568074 кадастровий номер :01:001:0418 від 03.06.2010 року.

Вироком Коломийського міськрайонного суду 10 жовтня 2016 року у справі №346/3785/16-к ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України. В ході судового розгляду по даному кримінальному провадженню було встановлено, що рішення Нижньовербізької сільської ради щодо передачі у власність Луцику земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальної площею 1,9992 га ( до яких входила і земельна ділянка якою користується позивач) не приймалось, а було підроблене. Більше того, з метою приховати факт передачі земельної ділянки позивача у власність гр. Луцику, було зменшено площу та змінено конфігурацію земельної ділянки. Адже дана земельна ділянка фактично межує із належною земельною ділянкою позивача, тому остання мала би бути вказана в акті прийому передачі межових знаків, як суміжний землекористувач, та відповідно погоджувати межові знаки. Тому на кадастровому плані було зображено розрив між цими земельними ділянками, та вказано землі Нижньовербізької сільської ради, як межівника.

В зв`язку з такими порушеннями позивач зверталась до правоохоронних органів із відповідними скаргами.

За позовом Коломийської місцевої прокуратури в інтересах Нижньовербізької сільської ради 09 серпня 2017 року Коломийським міськрайонним судом в справі №346/699/17 було винесено рішення яким визнано недійсним та скасовано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0492га серії ЯИ №568074 кадастровий номер :01:001:0418 від 03.06.2010 року та зобов`язано ОСОБА_6 повернути вказані в рішенні суду земельні ділянки загальною площею 1,9992 га з чужого незаконного володіння Нижньовербізькій сільській раді об`єднаної територіальної громади.

Позивачка посилається на те, що з 2008 року і по сьогоднішній день позивачка та її сім`я користуються та доглядають за спірною земельною ділянкою. Вона неодноразово зверталась до сільської ради з проханням повідомити її про те, коли право власності на її земельну ділянку буде скасовано, та вона зможе належним чином оформити право власності на неї.

В травні 2019 року позивачу стало відомо про те, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0418 площею 0,0492 га скасоване, а земельна ділянка передана в комунальну власність, тому позивачка звернулась до Нижньовербізької сільської ради із заявою про надання даної земельної ділянки їй у власність.

Рішенням сесії сільської ради від 22 травня 2019 року їй було відмовлено та повідомлено що дана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 оформив право власності на земельну ділянку на підставі рішення сесії від 01 вересня 2019 року. Проте знаючи, що нею правомірно користується позивачка, не приступав до володіння нею.

В листопаді 2020 року позивач листом отримала припис який було затверджено рішенням сесії від 23 жовтня 2020 року та акт Нижньовербізької сільської ради від 08.10.2020 року, згідно якого комісією було обстежено земельну ділянку якою користується позивачка та виявлено багаторічні насадження в кількості 37 штук, металічну бочку, металічний вагончик та забетонований каналізаційний септик. Зобов`язано позивачку звільнити дану земельну ділянку.

Переш ніж передати у власність земельну ділянку якою користується позивач, на підставі рішення сесії Нижньовербізької сільської ради, орган місцевого самоврядування мав вилучити її в позивача (ч.5 ст. 116 ЗК України). Після цього ОСОБА_7 мав звернутись із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, а орган місцевого самоврядування мав надати такий дозвіл.

Нижньовербізька сільська рада могла передати земельну ділянку безоплатно у власність ОСОБА_7 тільки в межах норм безоплатної приватизації. Після приватизації особою безоплатно земельної ділянки, вона є такою що використала своє право на приватизацію земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням. Всупереч вимогам чинного законодавства відповідачами не було дотримано законної процедури при передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0418 площею 0,0492 га.

27 червня 2018 року на сесії Нижньовербізької сільської ради було розглянуто рішення Коломийського міськрайонного суду від 09.08.2017 року та прийнято рішення, яким земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0418 площею 0,0492 га передано в комунальну власність, але право власності на дану земельну ділянку за органом місцевого самоврядування зареєстровано так і не було.

09 квітня 2019 року державним реєстратором Коломийської районної державної адміністрації Полюк В.М. було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0418 припинено а об`єкт нерухомого майна закрито.

22 травня 2019 року рішенням сесії Нижньовербізької сільської ради, позивачу було відмовлено у передачі земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0418 у власність в зв`язку з тим, що її надано гр. ОСОБА_7 .

Згідно відповіді на адвокатський запит та долучених копій документів отриманих від Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_7 тільки 16 липня 2019 року подав заяву до сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення і відновлення меж земельної ділянки та передачі її у приватну власність із земель комунальної власності кадастровий номер :01:001:0418.

Тобто, 22 травня 2019 року земельна ділянка, яка є в законному користуванні позивачки, ОСОБА_7 ще не належала.

01 вересня 2019 року сесією Нижньовербізької сільської ради було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної на місцевості ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0492 га гр. ОСОБА_7 та передано земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0418 у власність.

Позивач вважає, що за змовою виконавчого комітету, яким було прийнято 16 липня 2019 року заяву про затвердження технічної документації та передачу у власність земельної ділянки без технічної документації та витягу з ДЗК, землевпорядника який не побачив недоліків у даній заяві без належних документів, не заявив про них та пропустив дане земельне питання як законне, та головуючого на сесії Нижньовербізької сільської ради 01 вересня 2019 року, який ставив на головування затвердження неіснуючої технічної документації та передачі у власність земельної ділянки безоплатно без використання права на безкоштовну приватизацію відбулося незаконне отримання ОСОБА_7 земельної ділянки.

13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу було Івановим В.О. було посвідчено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0418.

Позивач вказує, що даний договір було укладено з метою унеможливити повернення земельної ділянки в мою власність, сторони договору дарування земельної ділянки не передбачали реального настання правових наслідків, їхні дії були спрямовані на фіктивний перехід права власності на нерухоме майна до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення.

У зв`язку з викладеним, просила суд визнати незаконним та скасувати рішення тридцять п`ятої сесії сьомого демократичного скликання Нижньовербізької сільської ради від 01 вересня 2019 року Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчують право власності на землю ОСОБА_7 ;

припинити та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на земельну ділянку цільове призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0,0492 га кадастровий номер :01:001:0418;

визнати недійсним та скасувати договір дарування земельної ділянки від 13.10.2020р. укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської обл. Івановим Валерієм Олександровичем;

припинити та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку цільове призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0,0492 га кадастровий номер :01:001:0418;

скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0418 у Державному земельному кадастрі. судові витрати стягнути із відповідачів.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2022 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В лютому 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_1 , в обґрунтування якого вказала, що 31 березня 2008 року Нижньовербізька сільська рада прийняла рішення за № 611-15/2008 « Про надання земельної ділянки», яким ОСОБА_1 було надано в користування земельну ділянку площею 0, 05 га - для ведення підсобного господарства із земель запасу сільської ради.

Протокол засідання сесії сільської ради від 31.08.2008 року і додатки до вказаного рішення сільської ради, на підставі яких прийнято вказане рішення, в державному архіві Коломийської РДА відсутні.

Станом на 31.03.2008 року Нижньовербізька сільська рада не вправі була надавати громадянці ОСОБА_1 спірну земельну ділянку в користування. Чинний на даний час ЗК України також не передбачає надання громадянам земельних ділянок в постійне користування.

Вважає, що Нижньовербізька сільська рада не вправі була передати спірну земельну ділянку не тільки в користування для ведення особистого підсобного господарства, але і у власність ОСОБА_1 , оскільки остання попередньо вже використала її право на приватизацію земельної ділянки по вказаному виду використання для ведення особистого селянського господарства.

Просила визнати незаконним і скасувати рішення Нижньовербізької сільської ради за № 611-15/2008 від 31.03.2008 року «Про надання земельної ділянки».

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2022 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Нижньовербізької сільської ради і об`єднано із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нижньовербізької сільської ради Коломийського району, про скасування рішення сесії сільської ради та державної реєстрації та договору дарування, присвоївши даній справі номер 346/1346/21.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нижньовербізької сільської ради Коломийського району, про визнання незаконним та скасування рішення сесії сільської ради, припинення та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним та скасування договору дарування земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Нижньовербізької сільської ради відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20 липня 2021 року та знято арешт із земельної ділянки площею 0,0492 кадастровий номер :01:001:0418.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2025 року в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нею не надано суду доказів, які б підтверджували виникнення у неї права користування спірною земельною ділянкою та внесення плати за таке користування. Факт користування земельною ділянкою без належної на те правової підстави не зумовив виникнення у неї права на спірну земельну ділянку.

Скаржниця посилається на те, що саме рішенням Нижньовербізької сільської ради від 31 березня 2008 року №611- 15/2008 їй було надано в користування земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу сільської ради, яке не скасовувалось. Дане рішення сесії було прийнято на підставі заяви позивачки, про надання земельної ділянки площею 0,05 га, яка прилягає до її подвір`я, оскільки вказана земельна ділянка межує із належною їй земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0641 га кадастровий номер :01001:0068, дана земельна ділянка перебувала та перебуває і наданий час в користуванні скаржниці.

Зазначає, що органом місцевого самоврядування не було внесено записів про цю земельну ділянку в погосподарську книгу, а саме про передачу даної земельної ділянки в її користування.

Вироком Коломийського міськрайонного суду 10 жовтня 2016 року у справі №346/3785/16-к голову сільської ради ОСОБА_8 , було визнано винуватою у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України. В ході судового розгляду по даному кримінальному провадженню було встановлено, що рішення Нижньовербізької сільської ради щодо передачі у власність гр. Луцику земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальної площею 1,9992 га (до яких входила і земельна ділянка якою я користується) не приймалось, а було підроблене.

З метою приховати факт передачі земельної ділянки позивача у власність гр. Луцику, було зменшено площу та змінено конфігурацію земельної ділянки.

В подальшому за позовом Коломийської місцевої прокуратури в інтересах Нижньовербізької сільської ради, 09 серпня 2017 року Коломийським міськрайонним судом в справі №346/699/17 було винесено рішення яким визнано недійсним та скасовано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0492 га серії ЯИ №568074 кадастровий номер :01:001:0418 від 03.06.2010 року та зобов`язано ОСОБА_6 повернути вказані в рішенні суду земельні ділянки загальною площею 1,9992 га з чужого незаконного володіння Нижньовербізькій сільській раді об`єднаної територіальної громади.

Скаржниця зазначила, що починаючи з 2008 року і по сьогоднішній день вона та її сім`я користуються цією земельною ділянкою.

Вона неодноразово зверталась до сільської ради з проханням повідомити, про те коли право власності на земельну ділянку, якою вона користується буде скасовано, та позивачка зможе належним чином оформити право власності на неї. Зазначає, що у неї виникло правомірне очікування того, що орган місцевого самоврядування дотримається обіцяної передачі земельної ділянки їй у власність у майбутньому.

22 травня 2019 року Нижньовербізькою сільською радою було винесено рішення, яким відмовлено їй у задоволенні заяви про надання її земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в селі Нижній Вербіж по вулиці Л. Мартовича площею 0,492 га з кадастровим номером :01:001:0418 в зв`язку з тим, що її надано ОСОБА_7 .

Проте з правовстановлюючих документів вбачається, що заяву про надання земельної ділянки ОСОБА_7 подав на сесію Нижньовербізької сільської ради лише 16 липня 2019 року і рішенням від 01.09.2019 року спірна земельна ділянка була передана йому у власність, тобто після звернення скаржниці з заявою про передачу спірної земельної ділянки у її власність.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги її письмові пояснення та докази щодо правомірного очікування передачі земельної ділянки їй у власність у майбутньому.

В листопаді 2020 року скаржниця отримала припис який було затверджено рішенням сесії від 23 жовтня 2020 року та акт Нижньвербізької сільської ради від 08 жовтня 2020 року, згідно якого комісією було обстежено земельну ділянку якою вона користується та виявлено багаторічні насадження в кількості 37 штук, металічну бочку, металічний вагончик та забетонований каналізаційний септик та зобов`язано її звільнити дану земельну ділянку.

Скаржниця вважає, що орган місцевого самоврядування переш ніж передати у власність земельну ділянку якою вона користується на підставі рішення сесії Нижньовербізької сільської ради, мав вилучити її у неї відповідно до ч.5 ст. 116 ЗК України.

Нижньовербізька сільська рада могла передати земельну ділянку безоплатно у власність ОСОБА_7 тільки в межах норм безоплатної приватизації згідно ч.3 ст. 116 ЗК України.

Проте всупереч вимогам чинного законодавства відповідачами не було дотримано законної процедури при передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0418 площею 0,0492 га, адже, жодних рішень про надання дозволу ОСОБА_7 , на складання проекту відведення чи технічної документації із землеустрою сесією сільської ради не надавалось.

Скаржниця послалася на те, що в матеріалах справи достатньо доказів того, що рішення Нижньовербізької сільської ради від 22.05.2019 року про відмову їй у передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0418 є незаконним та безпідставним, та таким, що грубо порушує її законні права та її правомірне очікування на законні дії стосовно неї від органу місцевого самоврядування.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено відповідачам право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Нижньовербізьська сільська рада зазначила, що у 2013 році ОСОБА_1 виступала замовником проекту землеустрою, щодо відведення іншої земельної ділянки, яка знаходиться недалеко від спірної, площею 0.0437 га, кадастровий номер :01:001:0512, цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується рішенням сесії сільської ради від 24 жовтня 2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ». Проте при формуванні витягу із «Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» інформація про неї, як про власницю відсутня.

Проте позивачка вважає дану земельну ділянку своєю приватною власністю. Така колізія пов`язана з тим, ОСОБА_1 вже використала своє право на безоплатну приватизацію, отримавши у 2006 році у власність (право зареєстровано у 2014 році), земельну ділянку :01:001:0092, площею 0.0198.

Із плану погодження меж та охоронних зон земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0512, площею 0.0437 га, який є складовою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за 2013 рік, спірна земельна ділянка :01:001:0418, площею 0.0492 га належить ОСОБА_9 . Кримінальні провадження у даній справі були розпочаті у 2016 році, що свідчить про те, що позивачка з 2013 році знала, що право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за іншою особою, та не вжила жодних дій щодо поновлення порушеного на її думку права.

Суд зробив правильний висновок про те, що приймаючи 20.12.2018 року, 01.09.2019 року рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_7 . Нижньовербізька сільська рада діяла у відповідності до вимог чинного на той момент земельного законодавства, а та обставина, що Нижньовербізькою сільською радою двічі приймалось рішення про передачу ОСОБА_7 спірної земельної ділянки (20.12.2018 та 01.09.2019 року) і посилання в рішенні сільської ради від 01.09.2019 року на затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення, відновлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) не спростовує законності процедури приватизації.

Вважає, що ОСОБА_1 не довела, що вона має законні права на спірну земельну ділянку, оскільки у ОСОБА_1 відсутній акт виносу меж земельної ділянки в натурі на місцевості, відсутній документ, яким посвідчується її право користування даною земельною ділянкою, дана земельна ділянка згідно погосподарських та поземельних книг не обліковується за господарством позивачки, за користування нею позивачка не сплачувала податок.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - ОСОБА_10 зазначила, що ОСОБА_1 не доведено, що вона має законні права на спірну земельну ділянку. Вважає, що рішення Нижньовербізької сільської ради від 31.03.2008 року «Про надання земельної ділянки» правильно визнано судом першої інстанції неналежним доказом в даній справі, оскільки даним рішенням не підтверджується право позивачки на спірну земельну ділянку. Станом на дату прийняття вказаного рішення сільської ради був чинним Земельний кодекс України в редакції від 01.01.2008 року, який не передбачав надання громадянам земельних ділянок в користування.

Щодо факту тривалого користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою зазначила, що оскільки у ОСОБА_1 відсутній акт виносу меж земельної ділянки в натурі на місцевості, відсутній документ, яким посвідчується її право користування даною земельною ділянкою, дана земельна ділянка згідно погосподарських та поземельних книг не обліковується за господарством позивачки, за користування нею позивачка не сплачувала податок, тому суду першої інстанції прийшов до правильного висновку, що тривале користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою не породжує в неї ніяких прав на дану земельну ділянку.

Вважає правильним висновок суду щодо законності рішення Нижньовербізької сільської ради від 01 вересня 2019 року №1320-XXXV/2019 і відсутності порушення порядку надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_7 . Зазначає, що скаржниця вводить суд в оману стверджуючи, що вона має першочергове право на передачу їй спірної земельної ділянки, оскільки вона подала до сільської ради заяву про надання їй спірної земельної ділянки швидше від ОСОБА_7 , що не відповідає дійсності. Судом встановлено, що 30.07.2018 року ОСОБА_7 звернувся із заявою до Нижньовербізької сільської ради про виділення йому спірної земельної ділянки, рішенням Нижньовербізької сільської ради від 20 грудня 2018 року №1032-XVIII/2018 ОСОБА_7 дана земельна ділянка була надана у власність. В подальшому було з`ясовано, що зареєструвати право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_3 неможливо, оскільки дана земельна ділянка арештована. 18.06.2019 року за заявою Нижньовербізької сільської ради ухвалою Коломийського міськрайонного суду арешт спірної земельної ділянки був скасований, 16 липня 2019 року ОСОБА_7 повторно звернувся до Нижньовербізької сільської ради із заявою про передачу йому у власність спірної земельної ділянки, рішенням Нижньовербізької сільської ради від 01 вересня 2019 року №1320-XXXV/2019 затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства і дану земельну ділянку передано у власність ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 звернулася до Нижньовербізької сільської ради 19 квітня 2019 року з заявою, в якій просила надати їй спірну земельну ділянку.

Твердження скаржниці про те, що сільська рада не надавала дозвіл ОСОБА_7 на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, технічної документації із землеустрою і відсутність у ОСОБА_7 такої документації є порушенням процедури приватизації останнім спірної земельної ділянки, не заслуговує на увагу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу в межах доводів апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник Нижньовербізькоїсільської ради Мокринчук О.І. апеляційну скаргу не визнала,підтримала заперечення на апеляційну скаргу,викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_10 не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та довідкою про доставку електронного документа.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2025 року оскаржується ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні її позовних вимог. Рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Нижньовербізької сільської ради, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надала суду доказів, які б підтверджували виникнення у неї права користування спірною земельною ділянкою, внесення плати за користування. Факт користування земельною ділянкою без належної на те правової підстави не зумовив виникнення у ОСОБА_1 права на спірну земельну ділянку.

Суд дійшов висновку, що рішенням Нижньовербізької сільської ради від 01 вересня 2019 року № 1320-XXXV/2019 ОСОБА_7 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :001:0418, яку у подальшому подарував ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 не реалізувала рішення Нижньовербізької сільської ради №611-15/2008 від 31 березня 2008 року, після ухвалення цього рішення Нижньовербізька сільська рада в інший законний спосіб розпорядилася вказаною земельною ділянкою, що вказує на втрату чинності такого рішення.

Суд дійшов висновку, що договором дарування спірної земельної ділянки не порушуються права позивачки та дійшов висновку, що відсутні підстави для скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Переглядаючи справу, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення Нижньовербізької сільської ради від 31 березня 2008 року №611-15/2008 «Про надання земельної ділянки» ОСОБА_1 надано в користування земельну ділянку площею 0.05 га для ведення особистого підсобного господарства, із земель запасу сільської ради.

Згідно погосподарської та земельно-кадастрових книг с. Нижній Вербіж ОСОБА_1 володіє земельними ділянками загальною площею 0.5973 га, в тому числі: 0.0641 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :01:001:0068, підстава набуття права власності договір дарування земельної ділянки від 29 квітня 2005 року №Д-347;

0.0198 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:001:0092, підстава набуття права власності рішення Нижньовербізької сільської ради від 07 червня 2006 року ІІ сесії п`ятого демократичного скликання;

0.0437 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:001:0512.

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 24 жовтня 2013 року №379-19/2013 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 загальною площею 0.0437 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 0.0437 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2017 року (справа №346/699/17, провадження 2/346/685/17) визнано недійсними та скасовано зокрема державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0492 га по АДРЕСА_2 серія ЯИ №568074 кадастровий номер :01:001:0418 від 03 червня 2010 року. Зобов`язано М`якущака повернути земельні ділянки загальною площею 1,9992 га: кадастровий номер :01:001:0416 площею 0,6450 га; кадастровий номер :01:001:0417 площею 0,5850 га; кадастровий номер :01:001:0418 площею 0,0492 га; кадастровий номер :01:001:0399 площею 0,7200 га з чужого незаконного володіння Нижньовербізькій сільській раді об`єднаної територіальної громади.

Вказане рішення набрало законної сили 29.09.2017 року.

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 27 червня 2018 року №829-ХХІІ/2018 «Про передачу земельних ділянок в комунальну власність на території с. Нижній Вербіж» передано в комунальну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,9992 га, які розташовані в АДРЕСА_1 та ОСОБА_12 , в тому числі: діл. № НОМЕР_1 площею 0,7200 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0399; діл. № НОМЕР_2 площею 0,6450 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0416; діл. № НОМЕР_3 площею 0,5850 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0417; діл. № НОМЕР_4 площею 0,0492 га по АДРЕСА_2 з кадастровим номером :01:001:0418 (т.1 а.с.23).

18.04.2019 року право власності на земельну ділянку площею 0,0492 га по АДРЕСА_2 з кадастровим номером :01:001:0418 зареєстровано за Нижньовербізькоюсільською радою, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

30.07.2018 року ОСОБА_7 звернувся із заявою до Нижньовербізької сільської ради про виділення йому земельної ділянки розміром 0,0492 га по АДРЕСА_2 з кадастровим номером :01:001:0418 для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 20 грудня 2018 року №1032-ХVІІІ/2018 ОСОБА_7 надано земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0418, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 .

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до голови Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади із заявою, в якій просила надати їй земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , біля центральної дороги для ведення сільського господарства, посилаючись на те, що вона обробляє вказану земельну ділянку біля десяти років.

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 22 травня 2019 року №1176-ХХІХ/2019 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про надання їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, в АДРЕСА_2 , площею 0.0492 га з кадастровим номером :01:001:0418, у зв`язку з тим, що її надано ОСОБА_7 .

Згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2019 року (справа №346/3785/16-к, провадження №1-в/346/141/19) скасовано арешт майна накладений ухвалами слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Беркещук Б.Б. від 04.07.2016 року та 29.07.2016 року на земельні ділянки зокрема на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_2 ; площею 0,0492 га, кадастровий номер :01:001:0418

16 липня 2019 року ОСОБА_7 повторно звернувся до Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення і відновлення меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0492 га в АДРЕСА_2 із кадастровим номером :01:001:0418.

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 01 вересня 2019 року №1320-ХХХV/2019 затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.0492 га ОСОБА_7 . Передано у власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0.0492 га для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0492 га в тому числі: рілля 0.0492 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , з кадастровим номером - :01:001:0418.

20.09.2019 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_7 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки :01:001:0418 в натурі (на місцевості) розроблялася ТзОВ «ТиСа Захід».

Відповідно до акту Нижньовербізької сільської ради ОТГ від 08 жовтня 2020 року при перевірці та обстеженні земельної ділянки, яка належить ОСОБА_7 площа 0.0492 га в АДРЕСА_2 , комісією виявлено, що на вказаній земельній ділянці із кадастровим номером :01:001:0418, ростуть плодові багаторічні насадження в кількості 37, приблизний вік яких складає від двох до п`яти років. Також на вказаній ділянці виявлено складені на купку каміння, металічна бочка, металічний вагончик та забетонований каналізаційний септик. Комісія рекомендувала Виконавчому комітету Нижньовербізької сільської ради направити ОСОБА_1 письмовий припис щодо звільнення земельної ділянки від багаторічних насаджень, металічної бочки, металічного вагончика, каміння та переміщення каналізаційного септика в місячний термін до 10 листопада 2020 року.

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 23 жовтня 2020 рок №1909-XLVІІ/2020 затверджено акт комісії Нижньовербізької сільської ради від 08.10.2020 року Виконавчому комітету Нижньовербізької сільської ради направити припис ОСОБА_1 щодо звільнення земельної ділянки, яку вона використовує без правоустановлюючих документів в АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :01:001:0418.

13 жовтня 2020 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.0492 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0418.

Право власності на спірну земельну ділянку 13.10.2020 року зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.07.2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 .

Спадкоємцем померлого ОСОБА_7 є ОСОБА_3 ,що підтверджується матеріалами спадкової справи №20/2021.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

У частинах першій - третій статті 116 ЗК України зазначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У частині першій статті 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

У статті 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Отже, з урахуванням вищенаведених норм матеріального права, підставою для задоволення позову власника чи користувача є встановлення факту порушення його прав та існування перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання незаконним та скасування рішення тридцять п`ятої сесії сьомого демократичного скликання Нижньовербізької сільської ради від 01 вересня 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, що посвідчують право власності на землю ОСОБА_7 » ОСОБА_1 посилалася на те, що земельна ділянка, яку передано у власність ОСОБА_7 знаходиться у її користуванні на підставі рішення Нижньовербізької сільської ради №611-15/2008 року, та те, що Нижньовербізькою сільською радою при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_7 не було дотримано законодавства.

На підтвердження вказаних обставин позивачкою суду надано копію рішення Нижньовербізької сільської ради №611-15/2008 року, відповіді на адвокатські запити.

Згідно рішення Нижньовербізької сільської ради №611-15/2008 року надано ОСОБА_1 в користування земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу сільської ради.

Судом встановлено, що згідно погосподарської та земельно-кадастрових книг с. Нижній Вербіж ОСОБА_1 володіє земельними ділянками загальною площею 0.5973 га, в тому числі: 0.0641 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :01:001:0068, підстава набуття права власності договір дарування земельної ділянки від 29 квітня 2005 року №Д-347;

0.5332 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:001:0092, підстава набуття права власності рішення Нижньовербізької сільської ради від 07 червня 2006 року ІІ сесії п`ятого демократичного скликання;

0.0437 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:001:0512.

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 20 грудня 2018 року №1032-ХVІІІ/2018 земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0418 надано ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 .

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 01 вересня 2019 року №1320-ХХХV/2019 затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.0492 га ОСОБА_7 . Передано у власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0.0492 га для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0492 га в тому числі: рілля 0.0492 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , з кадастровим номером - :01:001:0418.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Між тим, матеріали справи не містять належних доказів того, що земельна ділянка, яку передано у власність ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0492 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , з кадастровим номером - :01:001:0418 є тією самою ділянкою, яка була надана у користування позивачці ОСОБА_1 на підставі рішення Нижньовербізької сільської ради №611-15/2008 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачка не надала суду доказів, які б підтверджували виникнення у неї права користування спірною земельною ділянкою.

Однак, суд дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 не реалізувала рішення Нижньовербізької сільської ради №611-15/2008 року, що вказує на втрату чинності такого рішення.

Суд не звернув уваги, що при розгляді справи у суді першої інстанції представник Нижньовербізької сільської ради у відзиві на позовну заяву зазначив, що зважаючи на розташування вказаних земельних ділянок на кадастровій карті рішення сесії сільської ради від 31 березня 2008 року №611-15/2008 стосувалося саме земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0512 площею 0.0437 га, а не спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0418.

Колегія суддів вважає, що позивачкою суду не надано безперечних доказів того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0418 була передана їй у користування у 2008 році.

Судом встановлено, що заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2017 року (справа №346/699/17, провадження 2/346/685/17) визнано недійсними та скасовано зокрема державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0492 га по АДРЕСА_2 серія ЯИ №568074 кадастровий номер :01:001:0418 від 03 червня 2010 року. Зобов`язано М`якущака повернути земельні ділянки загальною площею 1,9992 га: кадастровий номер :01:001:0416 площею 0,6450 га; кадастровий номер :01:001:0417 площею 0,5850 га; кадастровий номер :01:001:0418 площею 0,0492 га; кадастровий номер :01:001:0399 площею 0,7200 га з чужого незаконного володіння Нижньовербізькій сільській раді об`єднаної територіальної громади.

Між тим, вказане судове рішення не містить встановлених обставин про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 623284801:01:001:0418 площею 0,0492 га перебувала у користуванні позивачки.

Позивачкою не надано суду доказів її звернення у період з 2009 по 2019 роки до правоохоронних органів, до сільської ради з приводу захисту її порушеного права на користування спірною земельною ділянкою.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Нижньовербізької сільської ради від 24 жовтня 2013 року №379-19/2013 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 загальною площею 0.0437 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 та передано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_1 .

Під час виготовлення у 2013 році проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивачці було відомо, що спірна земельна ділянка належала на той час ОСОБА_5 , що підтверджується планом погодження меж та охоронних зон земельної ділянки, разом з тим суду не надано доказів, що позивачка зверталася до Нижньовербізької сільської ради із заявою про порушення її права на користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до акту Нижньовербізької сільської ради ОТГ від 08 жовтня 2020 року при перевірці та обстеженні земельної ділянки, яка належить ОСОБА_7 площею 0.0492 га в АДРЕСА_2 , комісією виявлено, що на вказаній земельній ділянці із кадастровим номером :01:001:0418 ростуть плодові багаторічні насадження в кількості 37, приблизний вік яких складає від двох до п`яти років. Також на вказаній ділянці виявлено складені на купку каміння, металічна бочка, металічний вагончик та забетонований каналізаційний септик. Комісія рекомендувала Виконавчому комітету Нижньовербізької сільської ради направити ОСОБА_1 письмовий припис щодо звільнення земельної ділянки від багаторічних насаджень, металічної бочки, металічного вагончика, каміння та переміщення каналізаційного септика в місячний термін до 10 листопада 2020 року.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що позивачка користується спірною земельною ділянкою з 2008 року. Обставини, які викладені в акті Нижньовербізької сільської ради ОТГ від 08 жовтня 2020 року, позивачкою не спростовано. Користування позивачкою спірною земельною ділянко на час ухвалення рішення Нижньовербізької сільської ради від 01 вересня 2019 року відповідачами не оспорюється, однак ця обставина не свідчить про користування спірною земельною ділянкою з 2008 року.

З урахуванням зазначеного доводи апеляційної скарги про те, що позивачка спірною земельною ділянкою користується з 2008 року і, що вона зверталася до правоохоронних органів за захистом порушеного права щодо користування спірною земельною ділянкою не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 у серпні 2018 року звертався до Нижньовербізької сільської ради із заявою про виділення йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 0492 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 .

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 14 серпня 2018 року № 896-XVIII/2018 було відкладено розгляд заяви ОСОБА_7 .

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 20 грудня 2018 року № 1032-XXIV/2018 «Про повторний розгляд заяви ОСОБА_7 » надано земельну ділянку у власність ОСОБА_7 площею 0, 0492 з кадастровим номером :01:001:0418.

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до голови Нижньовербізької сільської ради із заявою, в якій просила надати їй земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , біля центральної дороги для ведення сільського господарства, посилаючись на те, що вона обробляє вказану земельну ділянку біля десяти років.

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 22 травня 2019 року №1176-ХХІХ/2019 відмовлено ОСОБА_13 у задоволенні заяви про надання їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з тим, що її надано ОСОБА_7 .

16 липня 2019 року ОСОБА_7 повторно звернувся до Нижньовербізької сільської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення і відновлення меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0492 га в АДРЕСА_2 із кадастровим номером :01:001:0418.

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 01 вересня 2019 року №1320-ХХХV/2019 затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.0492 га ОСОБА_7 та передано у власність вказану земельну ділянку.

Відповідно до положень частин шостої, сьомої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо прорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Статтею79-1ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до термінів, наведених у статті 1 Закону України «Про землеустрій», проект землеустрою - це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

За правилами статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Отже, підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Згідно із положеннями Земельного кодексу України способами формування земельної ділянки є: відведення земельної ділянки із земель державної, комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок); поділ раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже частина друга статті 79 Земельного кодексу України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 380/26033/21.

Судом встановлено,що земельна ділянка яка передана у власність ОСОБА_7 вже була сформована і зареєстрована та не потребувала розробки нового проекту землеустрою. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням норм ст.ст.118, 79-1 ЗК України приймаючи рішення від 01 вересня 2019 року №1320-ХХХV/2019 Нижньовербізька сільська рада діяла в межах вимог земельного законодавства. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Оскільки ОСОБА_1 не доведено виникнення у неї права чи законного інтересу на користування земельною ділянкою, що була передана ОСОБА_7 , то це є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка має право на спірну земельну ділянку, так як користується нею з 2008 року апеляційний суд відхиляє, оскільки право власності на земельну ділянку може виникнути на підставі рішення компетентного органу державної влади або органу місцевого самоврядування та за умови дотримання встановленої законом процедури її відведення. Як зазначалося вище, позивачка не довела належними доказами, що земельна ділянка, яка передана ОСОБА_7 , площею 0.0492 га в АДРЕСА_2 із кадастровим номером :01:001:0418 є тією земельною ділянкою, що була їй надана у користування рішенням Нижньовербізької сільської ради від 31березня 2008 року №611-15/2008.Тривале користування земельною ділянкою без належної правової підстави не породжує для особи жодних правомірних очікувань.

Оскільки вимоги позивачки про визнання та скасування рішення Нижньовербізької сільської ради від 01 вересня 2019 року не обґрунтовані і задоволенню не підлягають, то і похідні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_7 , визнання недійсним та скасування договору дарування земельної ділянки від 13.10.2020 року, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 , скасування держаної реєстрації земельної ділянки задоволенню не підлягають.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ухвалено по суті спору правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 , однак суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому мотивувальну частину оскаржуваного рішення необхідно змінити з урахуванням вищевикладених висновків цієї постанови.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки результат розгляду справи залишається незмінним, то правових підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2025 року в оскаржуваній частині змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева