Справа № 465/9306/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 лютого 2026 року Залізничний районний суд м.Львова у складі головуючого судді Іванюк І.Д., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся 17.10.2025 року до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії №00-9842527 від 05.07.2024 року в розмірі 15580,50 грн, з яких: 7475,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 8105,50 грн заборгованість за несплаченими відсотками, а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.07.2024 року між ТОВ "МАКС КРЕДИТ" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-9842527у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач перейшла на офіційний сайт кредитодавця та ознайомилася з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику. Після цього добровільно без примусу чи тиску відповідач заявила про бажання отримати кошти, подала відповідну заявку, під час чого пройшола процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками сайту кредитодавця, тобто вказала свої особисті персональні ідентифікаційні дані. Відразу після вчинених дій відповідача, 05.07.2024 року ТОВ "МАКС КРЕДИТ" ініціювало переказ коштів згідно із договором №00-9842527від 05.07.2024 року безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 , вказану відповідачем, що в свою чергу є доказом того, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця - ТОВ "МАКС КРЕДИТ". 20.01.2025 року ТОВ "МАКС КРЕДИТ" та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали Договір факторингу №20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за згаданим кредитним договором. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09 січня 2026 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 , отримавши ухвалу про відкриття провадження 09.01.2026 року (а.с. 75), відзив на позовну заяву, у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подала, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не скеровано.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 05.07.2024 року відповідачу надано для ознайомлення паспорт споживчого кредиту, якийпідписаний відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 17055 /а.с. 17-18/.

Надалі 05.07.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-9842527, відповідно до умов якого сума кредитного ліміту становить 6500 грн, строк дії кредитної лінії - 360 днів, стандартна процентна ставка складає 1,45 % за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються безготівково на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карти) НОМЕР_1 (п. 2.8). Позичальник ідентифікований за допомогою системи BankID НБУ. Кредитний договір укладено в електронному вигляді та підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 80156 /а.с.28 зворот/.

У пункті 7.11 договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Згідно із відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЗМРУДМС від 30.10.2025 року (а.с. 63) ОСОБА_2 12.09.2024 року змінила прізвище на ОСОБА_3 .

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Із положень частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону №675-VIII, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

За змістом частини шостої статті 11 Закону №675-VIII, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Договір, укладений у електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19; від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18; від 07.10.2020 року № 127/33824/19.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції, визначені Закон України «Про електронну комерцію».

Таким чином, факт укладення договору кредитної лінії №00-9842527 від 05.07.2024 року узгоджується із ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «МАКС КРЕДИТ» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, перерахувавши на платіжну картку відповідачки, що вказана нею у договорі, грошові кошти у сумі 6500 грн, що підтверджується листом ТОВ «Платежі Онлайн» від 06.02.2025 року (а.с. 14) та реєстром транзакцій (а.с. 14 зворот).

У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань за договором у неї згідно із розрахунком заборгованості виникла заборгованість на загальну сум 15580,50 грн /а.с. 41/. Докази сплати відповідачкою будь-яких грошових коштів на погашення заборгованості відсутні.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно із ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Також судом встановлено, що 20.01.2025 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали Договір факторингу №20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» право грошової вимоги до боржників. Датою відступлення права вимоги є робочий день, коли сторони підписали Акт прийому-передачі /а.с.46-48/.

Відповідно до Акту прийому передачі до договору №20012025-МК/Ейс від 20.01.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача за договором кредитної лінії №00-9842527 від 05.07.2024 в розмірі 15580,50 грн, з яких: 7475,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 8105,50 грн заборгованість за відсотками. /а.с. 43,44/.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому судом перевірено розрахунки заборгованості та встановлено, що позовні вимоги не у повній мірі кореспондують вимогам чинного законодавства.

Так, згідно із договором кредитної лінії №00-9842527 від 05.07.2024 ліміт кредитної лінії становить 6500 грн, згідно із детальним розрахунком заборгованості (а.с. 41) сума заборгованості за основним зобов`язанням становить 6500 грн, за нарахованими процентами - 8105,50 грн, за комісіями 975,00 грн, штрафні санкції - 3250 грн, у той час, як позивачем у позовній заяві вказано, що сума заборгованості за основною сумою боргу становить 7500 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Беручи до уваги наведене, а також те, що суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, а позивачем не заявлялись вимоги про стягнення будь-яких інших платежів, окрім заборгованості за основним зобов`язанням та за несплаченими відсотками, а також із врахуванням того, що відповідач ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів належного виконання нею умов кредитного договору, суд дійшов висновку, що до стягнення із відповідача підлягає сума заборгованості в розмірі 14605,50 грн (6500 +8105,50), а тому позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що при поданні позову позивачем сплачено Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №27939 від 13.10.2025 року /а.с.52/.

Водночас, враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє частково, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме на суму 2270,90 грн (із розрахунку 14605,50 грн х 2422,40 грн : 15580 грн).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-83, 89, 141, 263-265, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість в розмірі 14605 (чотирнадцять тисяч шістсот п`ять) грн 50 коп., 2270,90 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Алматинська, 8, оф.310а, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І.Д. Іванюк