УХВАЛА

про розгляд заяви про відвід

06.02.2026 м. Бар Вінницької області

Суддя Барського районного суду Вінницької області Хитрук В.М., розглянувши заяву представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Рябова Дмитра Сергійовича про відвід судді від розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пфаннер Бар» до Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Барської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , про скасування акту розслідування нещасного випадку, зобов`язання організувати проведення повторного розслідування нещасного випадку, визнання незаконними дії Барської міської ради по включенню до складу комісії з розслідування нещасного випадку начальника відділу юридичного забезпечення та персоналу

ВСТАНОВИВ:

Представник третьої особи ОСОБА_1 адвокат Рябов Дмитро Сергійович подав заяву про відвід головуючого у справі судді Хитруку В.М.

Заяву про відвід обґрунтував наступним.

ТОВ «Пфаннер Бар» подало до Барського районного суду Вінницької області позовну заяву до Центрально - Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (адреса м. Житомир, вул. Шевченка, 18-а) про скасування акту спеціального розслідування нещасного випадку. Будь-яких обґрунтувань підсудності даної справи Барському районному суду Вінницької області позовна заява не містила. Оскільки місце знаходження юридичної особи, до якої пред`явлено позов - місто Житомир, дана справа не могла бути підсудна місцю знаходження позивача. Але, ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2025 року по справі № 125/1176/25 було встановлено, що дана справа підсудна Барському районному суду Вінницької області та було відкрито провадження по справі. 21 жовтня 2025 року було подано позов третьої особи, в якому було заявлено клопотання про передачу даної справи за підсудністю, яке не було розглянуто. 05 листопада 2025 року було заявлено клопотання про відмову у виклику свідка ОСОБА_2 , який є працівником ТОВ «Пфаннер Бар», про долучення до матеріалів судової справи ряду доказів, у тому числі й тих, які підтверджують протиправність допиту в якості свідка представника Барської міської ради та клопотання про витребування доказів, які є необхідними для проведення експертизи. 24 листопада 2025 року знову було заявлено повторне клопотання про передачу даної справи за підсудністю. Після неодноразово-заявлених клопотань про передачу даної справи за підсудністю та висловлення заперечень щодо неможливості допиту в якості свідка представника Барської міської ради, позивачем було заявлено клопотання про зміну предмету позову та залучення в якості співвідповідача Барську міську раду. Заявник вважає, що з метою неупередженості судового процесу головуючий суддя мав би розглянути клопотання про передачу даної справи за підсудністю, враховуючи, що спори між судами про підсудність не допускаються, а спірні правовідносини є предметом розгляду не лише цивільної, але й кримінальної справи, а місце досудового розслідування кримінального провадження, що було порушено внаслідок настання даного нещасного випадку на виробництві після листа до Генерального прокурора, було змінено із м. Бар на місто Вінницю. Однак, на судовому засіданні замість клопотання про передачу справи за підсудністю головуючий розглянув інше клопотання, яке фактично було подано пізніше, про залучення додаткового відповідача, оскільки як тільки було заявлено клопотання про передачу даної справи за підсудністю ТОВ «Пфаннер Бар» заявило нікчемну позовну вимогу до Барської міської Ради, з метою штучного створення правових підстав для розгляду даної справи за місцем знаходження свого підприємства, що вже свідчить про відсутність об`єктивного та неупередженого правосуддя.

Відтак, у третьої особи наявні всі підстави для заяви головуючому відводу, то на судовому засіданні, яке відбулось 02 лютого 2026 року третій особі було відмовлено у задоволені клопотання про передачу даної справи за підсудністю, а не дивлячись на те, що дана ухвала підлягає апеляційному оскарженню, було продовжено розгляд даної справи, нібито клопотання про передачу справи за підсудністю було звичайною процесуальною формальності, в якому слід відмовити.

Враховуючи, що поведінка головуючого Хитрука Володимира Миколайовича у справі № 125/1176/25 викликає сумніви в його неупередженості, що було остаточно сформовано на судовому засіданні, яке відбулось 02 лютого 2026 року, після відмови у передачі даної справи за підсудністю, заявник вважає за необхідне заявити відвід головуючому.

Згідно з ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 40 ЦПК України якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що постановляється ухвала, яка оформлюється окремим документом.

Оскілки в Барському районному суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, тому питання про відвід вирішується суддею, який розглядає справу.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Стаття 36 ЦПК України визначає підстави для відводу (самовідводу) судді.

Зокрема, у п. 3, п. 5 ч. 1 цієї статті встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Натомість, аналіз заяви про відвід свідчить про те, що представник Рябов Д.С., вважає що ухвала Барського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2025 року по справі № 125/1176/25 недостатньо мотивована щодо підсудності справи Барському районному суду Вінницької області, з цього приводу суд зазначає що, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості. Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах; не припустимі гіпотези про можливий розвиток подій (рішення "Булут проти Австрії" від 22.02.1996р.)

Щодо твердження заявника, про те, що суд не розглянув клопотання про передачу даної справи за підсудністю, що містилось в позові третьої особи від 21 жовтня 2025 року, то з цього приводу суд зазначає, що вимога по передачу справи за підсудністю до Вінницького міського суду була включена до прохальної частини позовної заяви, а не окремим додатком, як це передбачено ч. 3 ст. 177 ІПК України. Крім того, ухвалою Барського районного суду від 07.11.2025 року у прийнятті позовної заяви адвоката Рябова Дмитра Сергійовича, в інтересах ОСОБА_1 як третьої особи із самостійними вимогами до ТОВ «Пфаннер Бар» про стягнення 3 000 000 грн. моральної шкоди внаслідок настання нещасного випадку до спільного розгляду з первісним позовом було відмовлено, а саму позовну заяву - повернути заявнику.

Відтак, суд не мав жодних правових підстав розглядати дане клопотання.

Щодо покликання адвоката Дмитра Рябова на клопотання від 05 листопада 2025 року що не сформоване в системі «Електронний суд», а надійшло на електронну адресу Барського районного суду в електронній формі, то вказане клопотання не містило самостійної вимоги про передачу справи до Вінницького міського суду, а містило вимогу в цій частині про розгляд судом раніше поданого клопотання, тобто того, що містився в позові третьої особи від 21 жовтня 2025 року, який як зазначено вище ухвалою Барського районного суду від 07.11.2025 року був повернутий третій особі.

Щодо клопотання від 24 листопада 2025 року то воно було вирішено судом 02.02.2026 року шляхом постановлення ухвали про відмову в його задоволенні.

Щодо покликання адвоката Дмитра Рябова на те, що замість розгляду клопотання за його авторства про передачу справи за підсудністю, судом було спочатку розглянуто клопотання позивача ТОВ «Пфаннер Бар» про залучення в якості співвідповідача Барської міської ради, суд розцінює вказану обставину як тиск на суд з метою схилення суду до ухвалення бажаного для заявника відводу рішення.

Суд наголошує що відповідно до частин 2 статті 214 ЦПК України - головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Частина 2 статті 197 ЦПК України регламентує дії суду у підготовчому засіданні, проте не визначає черговість вирішення питань у підготовчому провадженні, послідовність розгляду судом поданих учасниками заяв та клопотань, такий порядок встановлюється головуючим суддею відповідно до ч. 3 ст. 182 ЦПК України, а також випливає зі змісту всієї частини 2 статті 197 ЦПК України.

Суд наголошує, що суддя здійснюючи правосуддя, самостійно, на власний розсуд визначає, які саме процесуальні дії слід учинити виходячи з конкретних обставин справи, ступеня підготовленості матеріалів самими сторонами, в тому числі вирішує заявлені сторонами клопотання та заяви.

Таку суддівську дискрецію, або суддівський розсуд, визначають як повноваження, надане особі, яка ним володіє, вибирати між двома чи більше альтернативами, коли кожна з альтернатив законна.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 12 липня 2022 року у справі №161/19560/18.

Покликання адвоката Дмитра Рябова на те, що суд після ухвалення 02 лютого 2026 року відмови в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю Вінницькому міському суду продовжив розгляд справи не дивлячись на те, що дана ухвала за позицією автора відводу підлягає апеляційному оскарженню, то суд звертається до положення ч.1 ст. 353 ЦПК України, де законодавцем визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №12 «Про судову практику розгляду справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року,окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції,зазначені в статті 353 ЦПК України відповідно до буквального змісту кожного із пунктів.

Разом з тим, стаття 353 ЦПК, а саме пункт 9, визначає, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Отже, ухвала про відмову у передачі справи до іншого суду не входить до переліку ухвал, на які може бути подані скарги окремо від рішення суду, визначених ст. 353 ЦПК України.

З огляду на зазначене не можна констатувати наявність обставин, що вказують на сумніви щодо об`єктивності та неупередженості судді, а є реалізацією суддею своїх повноважень, передбачених нормами ЦПК України.

Суд виходить з того, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного", а заявник не надав жодних доказів, які б підтверджували, що суддя Хитрук В.М. прямо чи побічно заінтересовані у результаті розгляду справи № 125/1176/25.

Фактично, заява зводиться до незгоди сторони із процесуальними рішеннями суду.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта стаття 36 ЦПК України).

З огляду на викладені положення процесуального закону, суд дійшов висновку, що заява про відвід є не вмотивованою.

Таким чином, суд вважає, що підстав для відводу судді, передбачених ст. 36, 37 ЦПК України не вбачається.

Вказані обставини не є підставами для відводу судді, тому заява представника третьої особи про відвід судді задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 36, 40, 260, 263 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Рябова Дмитра Сергійовича про відвід судді Барського районного суду Вінницької області Хитрука Володимира Миколайовича у цивільній справі № 125/1176/25

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: