Справа № 760/7797/25
Провадження № 2-о/752/185/26
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2026 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Слободянюк А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту отримання військового звання, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із вказаною заявою, в якій просив:

-встановити факт отримання звання «молодшого лейтенанта» запасу;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення суду виготовити особову справу та видати військовий квиток;

-витребувати копію наказу про присвоєння звання «молодшого лейтенанта» запасу.

В обґрунтування заяви вказав, що з 2000 по 2005 роки навчався в Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна, де також з 2002 по 2004 роки проходив навчання на військовій кафедрі. Навчання в університеті та на військовій кафедрі завершив, але номер наказу про присвоєння звання «молодший лейтенант» не отримав, у зв`язку із виїздом з міста Харкова. Військового квитка також не отримував.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року направлено матеріали справи за підсудністю до Холодногірського районного суду міста Харкова.

Ухвалою Холодногірського районного суду міста Харкова від 11 липня 2025 року повернуто матеріали справи до Солом`янського районного суду міста Києва, як помилково надіслані.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року направлено матеріали справи за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Харкова.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 12 листопада 2025 року направлено матеріали справи за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

За результатами проведеного 19 січня 2026 року автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана до провадження судді Слободянюк А.В.

Вивчивши матеріали даної заяви, суддя приходить висновку про відмову у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Як зазначено в заяві, з 2002 по 2004 роки заявник ОСОБА_1 проходив навчання на військовій кафедрі у Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна. Навчання в університеті та на військовій кафедрі завершив, але номер наказу про присвоєне звання «молодшого лейтенанта» не отримав.

Зазначене свідчить про те, що в даному випадку існує спір про проходження заявником військової служби, яка за своїм змістом є публічною службою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 509/823/16-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) вказано, що:

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній».

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (схожі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21).

Таким чином, заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд встановив, що крім вимог про встановлення факту, що має юридичне значення, заявником пред`явлено вимогу про зобов`язання особи вчинити певні дії, а саме: зобов`язати « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі рішення суду виготовити особову справу та видати військовий квиток.

Між тим положеннями ЦПК України не передбачено можливості розгляду в порядку окремого провадження вимог про зобов`язання державних органів вчинити певні дії (зокрема виготовити особову справу та видати військовий квиток), оскільки окреме провадження, на відміну від позовного провадження, має на меті лише підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що із вказаних вище вимог про зобов`язання вчинити певні дії вбачається наявність спору про право, зокрема спору з приводу можливого порушення вказаними заявником органами прав заявника.

Згідно вимог стаття 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просить встановити факт отримання звання «молодшого лейтенанта» запасу, проте не вказує мету встановлення даного факту.

Таким чином, на сьогоднішній день відсутня мета, з якою заявник просить встановити даний факт.

Як зазначено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 186, 258, 260, 293, 294, 315 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту отримання військового звання.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня винесення ухвали, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя А.В. Слободянюк