ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4186/26 Справа № 192/1875/20 Суддя у 1-й інстанції - Тітова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

секретар Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, переведення прав покупця та визнання права власності, припинення права власності та скасування запису про право власності (суддя першої інстанції Тітова О.О., повний текст рішення складено 20 липня 2021 року),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» звернулося до суду з позовомдо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, переведення прав покупця та визнання права власності, припинення права власності та скасування запису про право власності.

Позов обґрунтований тим, що 21 квітня 2010 року між ТОВ «Ауріс-Авто» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі (далі - договір оренди),за умовами якого в оренду було передано земельну ділянку, площею 1,0 га,у тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на землю від 03 березня 2005 року серії ДП № 077599. 24 грудня 2010 року договір оренди зареєстровано в Солонянській Дніпропетровській регіональній філії «Центр державного земельного кадастру». Відповідно до умов договору його укладено на 5 років.

13 липня 2015 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду, якою передбачено, що строк дії договору оренди продовжено на 10 років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. У цей же день додаткова угода була зареєстрована. Тобто строк дії договору оренди землі було продовжено до 13 липня 2025 року з урахуванням ротації культур.

Після закінчення строку договору оренди землі позивач має переважне право на укладення договору оренди на новий строк. Протягом тривалого часу сторони сумлінно виконували взяті на себе зобов`язання, однак, починаючи з 2019 року ОСОБА_1 почала ухилятись від отримання орендної плати за вказаним договором оренди землі.

Позивач неодноразово усно звертався до відповідача з метою проведення відповідних розрахунків. З моніторингу інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 жовтня 2020 року позивачу стало відомо про відчуження ОСОБА_1 орендованої земельної ділянки на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В. за реєстровим № 998.

Договір оренди землі є чинним, у встановленому законом порядку припиненим чи розірваним не був, недійсним не визнавався.

ОСОБА_1 , як власник спірної земельної ділянки, не мала права її відчужувати без попередження та надання пропозиції про придбання земельної ділянки

ТОВ «Ауріс-Авто». Отже, такими діями відповідача порушено переважне право товариства, як належного орендаря, на придбання спірної земельної ділянки, тому наявні правові підстави для переведення на позивача прав покупця в оспорюваному договорі купівлі-продажу.

Враховуючи викладене та уточнені позовні вимоги ТОВ «Ауріс-Авто» просило суд:

визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16 травня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В. за реєстровим № 988 щодо земельної ділянки, загальною площею 1,0 га, у тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, укладений

між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

перевести на ТОВ «Ауріс-Авто» права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу від 16 травня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. за реєстровим № 988 щодо земельної ділянки, загальною площею 1,0 га, у тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

визнати право власності на земельну ділянку, загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за ТОВ «Ауріс-Авто»;

припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, загальною площею 1,0 га, у тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області;

визнати недійсним і скасувати запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16 травня 2018 року № 26162823, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер 41114056, здійсненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Ауріс-Авто» відмовлено.

На вказане рішення суду представник ТОВ «Ауріс-Авто» - адвокат Дударенко А.Д., подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного з`ясування обставин справи та дослідження наявних у справі доказів.

Скарга мотивована тим, що укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу від 16.05.2018 року, про який позивачу стало відомо з інформаційної довідки від 05.10.2020 року. ОСОБА_1 , не зважаючи на той факт, що вона є власником земельної ділянки, яка не мала права її відчужувати без попередження та надання пропозиції про її придбання Товариству, порушила законні права позивача, як належного орендаря за договором.

Відповідачі при укладенні договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки достеменно знали, що орендарем є ТОВ «Ауріс-Авто».

ОСОБА_3 просила рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Ауріс-Авто» задоволено частково, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня2021 року скасовано, позов ТОВ «Ауріс-Авто» задоволено частково.

Переведено з ОСОБА_2 на ТОВ «Ауріс-Авто» права та обов`язки покупця у договорі купівлі-продажу, посвідченому 16 травня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. за № 998 щодо земельної ділянки, площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, кадастровий номер :01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано право власності ТОВ «Ауріс-Авто» на земельну ділянку, площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, кадастровий номер :01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.

Переведено ОСОБА_2 грошові кошти внесені ТОВ «Ауріс-Авто» на депозитний рахунок Солонянського районного суду Дніпропетровської області згідно платіжного доручення від 16 березня 2021 року № 144в сумі 34 800,00 грн в якості компенсації припинення права власності на земельну ділянку, площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, кадастровий номер :01:081:0010.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На вказану постанову апеляційного суду ОСОБА_2 була подана касаційна скарга.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2023 року скасовано справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

26 січня 2026 року цивільна справа №192/1875/20 надійшла до Дніпровського апеляційного суду (м. Дніпро).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2026 року справу було призначено до розгляду на 17 лютого 2026 року на 09 годину 00 хвилин.

11 лютого 2026 року від представника ТОВ «Ауріс-Авто» - Дударенко А.Д., через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відмову від частини позовних вимог у частині:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілісю Вячеславівною за р. № 998 від 16.05.2018 року, щодо земельної ділянки загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області укладений ОСОБА_1 з ОСОБА_2 ;

- припинення права власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на земельну ділянку загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля - 1.0 га. з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області;

- визнання недійсним і скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 26162823, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41114056 від 16.05.2018р., здійснений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської обл. Кокосадзе Лілією Вячеславівною.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року вищевказану заяву представника позивача про відмову від частини позовних вимог було задоволено, закрито провадження у відповідній частині.

16 лютого 2026 року від представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АУРІСАВТО» залишити без задоволення, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цього відзиву.

Представник ТОВ «Ауріс-Авто» - Дударенко А.Д., у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити у повному обсязі з урахуванням часткової відмови від позову.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила відмовити у її задоволенні.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням того, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року було закрито провадження в частині позовних вимог, апеляційний перегляд буде здійснюватись за позовною вимогою перевести на ТОВ «Ауріс-Авто» права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу від 16 травня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В. за реєстровим№ 988 щодо земельної ділянки, загальною площею 1,0 га, у тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 12:150:815:00:01:081:0010, що розташована на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, площею 1,000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 03 березня 2005 року серії ДП № 077599.

21 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ауріс-Авто» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала, а ТОВ «Ауріс-Авто» прийняло в строкове платне володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 03 березня 2005 рокусерія ДП № 0077599. Об`єктом оренди є земельна ділянка, загальною площею 1,0 га, у тому числі рілля 1,0 га, кадастровий номер земельноїділянки 12:250:815:00:01:081:0010. Строк дії договору складає 5 календарних років з дня набуття їм чинності (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проєктом землеустрою). Після закінчення строку договору орендар має переважне право на укладення договору оренди стосовно об`єкту оренди на новий строк.

Відповідно до підпункту в) пункту 29 договору оренди ОСОБА_1 зобов`язалась протягом трьох календарних днів письмово повідомити орендаря про передачу права власності на орендовану ділянку (її частину) третім особам, із зазначенням усіх їх реквізитів.

Згідно з підпунктом з) пункту 30 договору оренди ТОВ «Ауріс-Авто» має право відповідно до чинного законодавства України у переважному порядку отримати у власність орендовану земельну ділянку.

13 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ауріс-Авто» укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, за умовами якої строк дії договору оренди продовжено на 10 календарних років з дня реєстрації угоди.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 50806841 право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:081:0010,з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 1 га за договором від 21 квітня 2010 року зареєстровано за ТОВ «Ауріс-Авто» 25 грудня 2015 року на 10 років з правом пролонгації.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 жовтня 2020 року вбачається, що за кадастровим номером земельної ділянки :01:081:0010 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В. право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 16 травня 2018 року за договором купівлі-продажу від 16 травня 2018 року, реєстраційний № 998. Наявні відомості про реєстрацію іншого речового права права оренди земельної ділянки ТОВ «Ауріс-Авто» на 10 років, з правом пролонгації. Орендодавець ОСОБА_1 .

Згідно з видаткових касових ордерів ОСОБА_1 26 серпня 2016 року, 05 грудня 2017 року, 21 листопада 2018 року отримала грошові кошти в якості орендної плати. 16 травня 2018 року між ОСОБА_5 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 1,0000 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, Василівська сільська рада, загальнодержавний кадастровий номер земельної ділянки :01:081:0010. За умовами договору, продаж вчинено за 34 800 грн.

Відповідно до інформації про зареєстровані речові права від 16 травня 2018 року щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:081:0010, власником якої є ОСОБА_1 , 25 грудня 2015 року зареєстровано право оренди ТОВ «Ауріс-Авто» вказаної земельної ділянки строком на 10 років, з правом пролонгації.

Згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на час укладення оспорюваного договору від 18 травня 2018 року щодо спірної земельної ділянки, відомості про заборону відчуження чи іпотеку спірної земельної ділянки у реєстрах відсутні.

Заявою від 16 травня 2018 року, наданою представником ОСОБА_1 ОСОБА_5 , при укладенні договору купівлі-продажу підтверджено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:081:0010, яка є предметом договору купівлі-продажу, набувалась ОСОБА_1 в особисту приватну власність внаслідок приватизації.

Згідно з листом відділу у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 22 червня 2021 року земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Солонянської селищної ради (колишня Василівська сільська рада) Солонянського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:081:0010, не відноситься до земель пайового фонду та не підпадає під дію мораторію на відчуження.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:081:0010 отримана ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з приватизацією, тобто, вона може бути об`єктом купівлі-продажу або іншого способу відчуження. Водночас, районний суд вважав, що спірна земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства відповідно до встановлених законом вимог може лише використовуватись ТОВ Ауріс-Авто для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що і здійснюється позивачем за договором оренди від 21 квітня 2010 року. При цьому, вказував, що без зміни цільового призначення спірної земельної ділянки ТОВ Ауріс-Авто не могло бути стороною (покупцем) оспорюваного договору купівлі-продажу, укладеного 16 травня 2018 року, адже не наділено суб`єктивним правом бути покупцем земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, враховуючи підприємницький характер діяльності позивача. У зв`язку з чим, посилаючись на недоведеність позивачем того, що укладеним договором купівлі-продажу його цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені), оскільки не можна порушити (не визнавати чи оспорювати) право, яким особа не наділена, дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком місцевого суду.

Положеннями статті 130 Земельного кодексу України-ЗК України (чинної на час укладення Договору купівлі-продажу від 26 червня 2017року) було встановлено обмеження щодо придбання юридичними особами України земель сільськогосподарського призначення із цільовим використанням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У даній справі предмет спору становила Спірна земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:081:0002, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та перебувала в оренді Товариства, і не відносилась до земель пайового фонду і не підпадала під дію мораторію на відчуження (відповідь відділу у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 86/115-21 від 22 червня 2021року).

Статтею 130 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що покупцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва можуть бути: а) громадяни України, які мають сільськогосподарську освіту або досвід роботи у сільському господарстві чи займаються веденням товарного сільськогосподарського виробництва; б) юридичні особи України, установчими документами яких передбачено ведення сільськогосподарського виробництва.

Згідно із статті першої Закону України «Про особисте селянське господарство», особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Тож за змістом наведених норм права, землі особистого селянського господарства не відносились до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Положеннями статті 91 Цивільного кодексу України унормовано, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Інших обмежень щодо набуття права власності на земельні ділянки юридичними особами України, діючих на момент виникнення спірних правовідносин, законодавство не мало.

Отже розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права ТОВ «АурісАвто», як юридична особа, не було обмежено в момент виникнення спірних правовідносин в праві набути право власності на земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 82 ЗК України, юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, крім державних і комунальних, землі сільськогосподарського призначення можуть належати на праві власності. Право власності на землю цих підприємств може набуватися шляхом внесення до статутного капіталу земельних ділянок їх засновників та придбання земельних ділянок за договорами купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами /стаття 28 ЗК України/.

Тож, земельні ділянки з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» (які не є земельною часткою (паєм), можуть бути об`єктом відчуження та набуття їх у власність сільськогосподарськими підприємствами, установами та організаціями, крім іноземних юридичних осіб та спільних підприємств.

Згідно до абзацом 3 та 4 статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», земельні ділянки особистого селянського господарства можуть бути власністю однієї особи, спільною сумісною власністю подружжя та спільною частковою власністю членів особистого селянського господарства відповідно до закону. Земельні ділянки особистого селянського господарства можуть використовуватися для ведення особистого селянського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За недоведеності заявлених фактів щодо неможливості Товариства як юридичної особи набувати у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, висновки суду не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та суд обрав невірний спосіб тлумачення норм права, які не ґрунтуються актах наведеного чинного законодавства, і не включають відповідну практику.

Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач не був наділений суб`єктивним правом бути покупцем земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частини перша статті 526 ЦК України).

Згідно до частини другої статті 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Конституційний Суд України у пункті 3.5 Рішення у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «Автосервіс» щодо офіційного тлумачення положень статей 177, 760, частини другої статті 777 ЦК України (справа про переважне право наймача на придбання військового майна), від 10 грудня 2009 року №31-рп/2009 зазначив, що у статті 777 ЦК України визначено два переважних права наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, перед іншими особами, а саме: на укладення договору найму на новий строк та на придбання майна у разі його продажу.

Чинне цивільне законодавство не регламентує процедуру реалізації переважного права на викуп об`єкта оренди, передбаченого частиною другою статті 777 ЦК України, а тому відповідно до частини першої статті 8 ЦК України (аналогія закону) до спірних правовідносин застосовуються положень статті 362 ЦК України, як до подібних за змістом правовідносин, що виникають при реалізації переважного права на купівлю частки у справі спільної часткової власності.

Частиною першою статті 362 ЦК України встановлено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Отже, закріплене наведеною нормою правило покликане гарантувати права інших співвласників щодо переважної купівлі частки у праві спільної часткової власності. Водночас, будучи наділеними правом на переважну купівлю частки у праві спільної часткової власності, інші співвласники тим не менш не мають жодних привілей щодо ціни та інших умов, на яких має намір продати свою частку співвласник - відчужувач.

Частиною другою статті 362 ЦК України встановлено, що продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Тож, для забезпечення здійснення переважного права інших співвласників на купівлю продавець зобов`язаний повідомити інших співвласників про свій намір продати частку. У повідомленні обов`язково має бути визначена ціна, а інші умови продажу мають бути вказані, якщо вони визначаються продавцем, як істотні для укладення даного договору (наприклад, строки розрахунків, форма, у якій співвласник бажає укласти договір на інші умови, досягнення згоди з яких є необхідним для укладення договору).

Зі змісту наведеної норми вбачається, що суб`єктивне право на продаж частки сторонній особі виникає у співвласника з моменту одержання відмови усіх інших співвласників від здійснення переважного права на купівлю або нездійснення ними цього права протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, якщо предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно, і протягом десяти днів - якщо предметом договору купівлі-продажу є рухоме майно. При цьому, «здійсненням переважного права» слід вважати передання (надіслання) продавцю оферти щодо укладення основного або попереднього договору купівлі-продажу частки.

Якщо власник майна - наймодавець не повідомив наймача про свій намір продати майно, а уклав договір його купівлі-продажу з іншою, третьою особою (як покупцем), то таким чином фактом укладення такого договору порушується право наймача і, відповідно, він має право на захист свого права, в тому числі й у судовому порядку.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець (частина четверта статті 362 ЦК України).

Умовами задоволення позову наймача про переведення на нього прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу майна, яке він наймає, є наступні обставини: наймач належним чином виконував свої обов`язки за договором найму; власник (наймодавець) продав майно іншій, третій особі, з порушенням переважного права наймача на купівлю цього майна; наймач вніс на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі №201/10030/17 (провадження № 61-39220св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі №909/337/19 (провадження № 12-35гс20) зазначила, що вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу речі сама по собі не може вважатися ефективним способом захисту порушеного переважного права наймача (орендаря) на придбання такої речі. Адже в результаті задоволення такої вимоги право такої особи захищене не буде, що змусить наймача (орендаря) звертатися до власника з пропозицією відчуження речі на тих самих умовах, що були передбачені договором купівлі-продажу, який визнаний недійсним, а в разі незгоди власника - до суду із новим позовом.

Отже, належним способом захисту переважного права наймача (орендаря) на купівлю орендованого нерухомого майна, який належним чином виконує свої обов`язки відповідно до умов договору та закону, у разі продажу речі, переданої у найм (оренду), є переведення на наймача (орендаря) прав та обов`язків покупця відповідної речі.

Такі висновки відповідають також правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 192/1876/20.

Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору застосовуючи положення наведених норм права відповідно до судової практики яка склалася зважаючи на те, що між ОСОБА_1 та Товариством був чинний Договір оренди землі від 21 квітня 2010 року та орендодавець не надала доказів повідомлення орендаря про намір продати цю земельну ділянку; враховуючи також внесення позивачем на депозитний рахунок суду компенсації покупцю ОСОБА_2 вартості земельної ділянки за договором купівлі-продажу від 16 травня 2018 року у сумі 34 800,00 грн, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову, переведення з ОСОБА_2 на ТОВ «Ауріс-Авто» прав та обов`язків покупця у Договорі купівлі-продажу від 16 травня 2018 року щодо Спірної земельної ділянки, площею 1,0 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим, з ТОВ «Ауріс-Авто» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню вартість земельної ділянки площею 1,0 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, за договором купівлі-продажу від 16 травня 2018 року за №998, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 2 , у розмірі 34 800,00грн, які згідно платіжного доручення №144 від 16 березня 2021 року (т.1 а.с.107), внесені ТОВ «Ауріс-Авто» на депозитний рахунок Солонянського районного суду Дніпропетровської області, шляхом перерахування 34800,00грн ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з депозитного рахунку суду ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.(частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Взаємний зв`язок доказів в їх сукупності вказують на їх достатність для вирішення питання щодо встановлення обставин, які входять до предмету доказування та заявлені вимоги/заперечення підтверджують.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявника від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.

Водночас, відповідачами підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вони не змогли повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідачі надав пояснення та докази щодо обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх заперечень. Відповідачі беззаперечно мали можливість ознайомитися із змістом позовної заяви і матеріалами справи, надати пояснення та докази які вважали за необхідне, та саме відповідачі несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку.

Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити, шляхом переведення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АУРІС-АВТО» () прав та обов`язків покупця по договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною за р. № 998 від 16.05.2018 року, щодо земельної ділянки загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області укладений ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , визнавши право власності на земельну ділянку загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за Товариством з обмеженою відповідальністю «АУРІС-АВТО» зі стягненням коштів на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внесених Товариством з обмеженою відповідальністю Ауріс-Авто () на депозитний рахунок Солонянського районного суду Дніпропетровської області згідно платіжного доручення № 144 від 16 березня 2021 року в сумі 34 800,00 грн. в якості компенсації припинення права власності на земельну ділянку площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, кадастровий номер :01:081:0010.

Щодо тверджень відповідача ОСОБА_2 та його представника про пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів вказує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що позивачу було відомо про укладення відповідачами спірного договору купівлі продажу земельної ділянки, а отже і відсутні будь-які обставини, які б вказували про те, що позивач був освідомлений про порушення своїх прав раніше ніж у листопаді 2020року, а тому звернення останнього до суду за захистом своїх порушених прав було здійснено у строк, передбачений положеннями ст. 362 ЦК України.

Такі посилання відповідача ґрунтуються на припущеннях.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Статтею 4 Закону України Про судовий збір передбачені наступні чіткі розміри ставок судового збору, який залежить від розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, апеляційний суд виходить з норм статті 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3 405,00 грн. з кожного відповідача окремо.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» задовольнити частково.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року скасувати.

Пзовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, про переведення прав покупця задовольнити частково.

Перевести з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на Товариство з обмеженою відповідальністю Ауріс-Авто () права та обов`язки покупця у договорі купівлі-продажу, посвідченого 16 травня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною за № 998 щодо земельної ділянки площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, кадастровий номер :01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Перевести ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти внесені Товариством з обмеженою відповідальністю Ауріс-Авто () на депозитний рахунок Солонянського районного суду Дніпропетровської області згідно платіжного доручення № 144 від 16 березня 2021 року в сумі 34 800,00 грн. в якості компенсації припинення права власності на земельну ділянку площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, кадастровий номер :01:081:0010.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ауріс-Авто () судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 405,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ауріс-Авто () судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 405,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 18 лютого 2026 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи