УХВАЛА

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 482/273/17

провадження № 61-17273св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,

вирішуючи питання про самовідвід суддів Верховного Суду Фаловської Ірини Миколаївни та Карпенко Світлани Олексіївни у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном та покладення обов`язку щодо приведення майна в попередній стан, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Миколаївського апеляційного суду

від 25 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном та покладення обов`язку щодо приведення майна в попередній стан.

Новоодеський районний суд Миколаївської області рішенням від 15 серпня 2018 року (у складі судді Баранкевич В. О.) у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовив.

Не погодившись з рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Миколаївський апеляційний суд постановою від 03 грудня 2018 року (у складі колегії суддів Серебрякової Т. В., Галущенка О. І., Лисенка П. П.) апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення. Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року залишив без змін.

Не погодившись з рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року та постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року, ОСОБА_2 оскаржив їх в касаційному порядку.

Верховний Суд постановою від 30 червня 2021 року (у складі колегії суддів: Фаловської І. М., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,

Стрільчука В. А.) касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-450св19).

Миколаївський апеляційний суд постановою від 25 листопада 2024 року

(у складі колегії суддів Самчишиної Н. В., Коломієць В. В., Яворської Є. М.) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнив частково.

Усунув перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, що належить на праві власності ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язав ОСОБА_3 демонтувати за її власний рахунок будівлі пункту технічного обслуговування автомобілів, які розташовані на місці прохідної

літ. «О-1» та кам`яної огорожі № 1-3, за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про приведення прохідної літ. «О-1» та кам`яної огорожі № 1-4 у той стан, в якому вони були до будівництва, у тих же розмірах, відповідно до даних технічної документації БТІ.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У грудні 2024 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року.

Верховний Суд ухвалою від 10 січня 2025 року відкрив касаційне провадження у даній справі та витребував з Новоодеського районного суду Миколаївської області матеріали цивільної справи № 482/273/17.

07 січня 2026 року справа надійшла до Верховного Суду та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду розподілена колегії суддів у складі Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.

Судді Фаловська І. М. та Карпенко С. О. на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України заявляють про самовідвід від участі у справі

№ 482/273/17 (провадження № 61-17273св24).

Підставою для самовідводу є те, що судді Фаловська І. М. та Карпенко С. О. брали участь у Верховному Суді у розгляді справи № 482/273/17 (провадження № 61-450св19) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та покладенням обов`язку щодо приведення майна в попередній стан, за результатами розгляду якої ухвалено постанову від 30 червня 2021 року.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року судді Фаловська І. М. та Карпенко С. О. висловили правову позицію щодо питання про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, що належить на праві власності позивачеві та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У справі, що переглядається, колегія суддів, до складу якої входили судді Фаловська І. М. та Карпенко С. О., під час ухвалення постанови Верховного Суду від 30 червня 2021 року (провадження № 61-450св19) частково задовольнила касаційну скаргу ОСОБА_2 , оскільки апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги про те, що у фактичному користуванні

ОСОБА_3 знаходиться пункт технічного обслуговування легкових автомобілів зі складом запчастин, який був побудований на місці кам`яної прохідної та огорожі, які належали позивачу, та на час розгляду справи саме відповідач ним користується, чим створює перешкоди позивачеві у користуванні його майном, та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

У вказаній постанові колегія суддів у складі Фаловської І. М., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., перевіривши доводи касаційної скарги з посиланням на практику Верховного Суду, виснувала, що:

апеляційному суду необхідно встановити, чи створює ОСОБА_3 перешкоди позивачеві у користуванні його майном, надати оцінку всім доказами у справі, отже, вирішити спір з урахуванням завдань цивільного судочинства;

крім того, слід звернути увагу на те, що суд апеляційної інстанції помилково вказав про обрання позивачем неправильного способу захисту своїх прав, оскільки судами достовірно встановлено, що на час розгляду цієї справи власником нерухомого майна є ОСОБА_3 , яка ним користується, а тому це порушення є триваючим, а суду необхідно розглянути справу по суті та встановити, чи саме вона порушує право позивача на користування його майном.

Під час нового розгляду справи апеляційний суд у постанові від 25 листопада 2024 року з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у цій справі у постанові від 30 червня 2021 року, дійшов висновку про те, що відповідачка створює перешкоди позивачеві у користуванні його майном.

Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, ОСОБА_3 зазначила, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про порушення прав позивача відповідачкою, оскільки не надав жодної оцінки її доводам, які були надані суду на виконання вказівок Верховного Суду у постанові

від 30 червня 2021 року.

Заявниця вважає, що апеляційний суд не виконав вказівок Верховного Суду, тобто не встановив на підставі належно оцінених доказів обставин створення перешкод ОСОБА_3 у користуванні майном позивачеві.

Оскільки судді Фаловська І. М. та Карпенко С. О. у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року (провадження № 61-450св19) у складі колегії суддів вже висловили правову позицію щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, то подальший розгляд цієї справи суддями Фаловською І. М. та Карпенко С. О. у складі колегії суддів у провадженні

№ 61-17273св24, у якому буде проведено остаточний аналіз справи на підставі наявних доказів та аргументів заявниці, може призвести до об`єктивно виправданих сумнівів у стороннього спостерігача щодо упередженого бачення цими суддями суті справи, які вже висловили свої аргументи, заслухані під час першого касаційного перегляду цієї ж справи.

З метою виключення будь-якого законного сумніву у заявника щодо справедливого розгляду справи незалежним та безстороннім судом, заявлений суддями Верховного Суду Фаловською І. М. та Карпенко С. О. самовідвід підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказано, що об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

ЄСПЛ зазначив, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення

будь-якого законного сумніву з цього приводу (справа Гаусшильдта,

№ 11/1987/134/188).

Відповідно до третього показника «Чесність та непідкупність» Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року чесність та непідкупність є необхідними умовами для належного виконання суддею своїх обов`язків. Суддя демонструє поведінку, бездоганну навіть з точки зору стороннього спостерігача (пункт 3.1.); спосіб дій та поведінка судді мають підтримувати впевненість суспільства в чесності та непідкупності судових органів. Недостатньо просто чинити правосуддя, потрібно робити це відкрито для суспільства (пункт 3.2.).

Метою самовідводу є виключення найменшої підозри у зацікавленості судді

в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Щодо оцінки наявності підстав для самовідводу за суб`єктивним критерієм,

то відсутні підстави стверджувати, що судді Верховного Суду Фаловська І. М. та Карпенко С. О. виявляють особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36,

37 ЦПК України.

Згідно з пунктами 3-5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У частині першій статті 39 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження

у справі.

Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення самовідводу, заявленого суддями Верховного Суду Фаловською І. М. та Карпенко С. О.

Керуючись статтями 33, 36, 37, 40, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заявлений суддями Верховного Суду Фаловською Іриною Миколаївною та Карпенко Світланою Олексіївною самовідвід у справі

№ 759/7575/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном та покладення обов`язку щодо приведення майна в попередній стан, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року(касаційне провадження № 61-17273св24).

Відвести суддів Верховного Суду Фаловську Ірину Миколаївну та Карпенко Світлану Олексіївну від участі у розгляді справи № 759/7575/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном та покладення обов`язку щодо приведення майна в попередній стан, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року.

Справу № 759/7575/24 передати на автоматизований розподіл.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк