Справа №639/1131/26
Провадження №2-д/639/2/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року

Суддя Новобаварського районного суду міста Харкова Рубіжний С.О., перевіривши матеріали судового доручення Другого Сімейного суду м. Аланья Турецької Республіки про вручення судових та позасудових документів ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2026 року до Новобаварського районного суду міста Харкова засобами поштового зв`язку з Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшло судове доручення турецького суду про вручення судових документів ОСОБА_1 на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, та з дотриманням вимог розділів ІІІ, VI Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України №1092/5/54 від 27.06.2008р..

Суд, дослідивши матеріали доручення, доходить наступного висновку.

Доручення іноземних судів виконуються на території України з урахуванням вимог розділу ХІ ЦПК України і розділів ІІІ та VІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги у цивільних справах, щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року №1092/5/54.

Відповідно до ч. 1 ст. 500 ЦПК України суди України виконують доручення іноземних судів про надання правової допомоги щодо вручення викликів до суду чи інших документів, допиту сторін чи свідків, проведення експертизи чи огляду на місці, вчинення інших процесуальних дій, переданих їм у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено дипломатичними каналами.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 500 ЦПК України, судове доручення не приймається до виконання, у разі якщо воно не належить до юрисдикції цього суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 501 ЦПК України, доручення іноземного суду про вручення виклику до суду чи інших документів виконується у судовому засіданні або уповноваженим працівником суду за місцем проживання (перебування, місцем роботи) фізичної особи чи місцезнаходженням юридичної особи.

З долученого до доручення позову та протоколу підготовчого засідання вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.01.2017 у справі №639/8963/16-ц позивач та відповідачка громадянка України ОСОБА_2 , розлучені.

Адреса проживання ОСОБА_3 вказана АДРЕСА_1

Так судом було зроблено запити.

Відповідно до даних автоматизованої системи документообігу суду за АСК №639/8963/16-ц, вбачається, що позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідно до відповіді №2363325 від 19.02.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, згідно відповіді №2363310 від 19.02.2026, щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдино інформаційної системи соціальної сфери ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закону) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 1, 2 ст. 4 Закону).

Частиною першою статті 5 Закону визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну: відповідає за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з пунктом 5 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, зі змінами, з метою обліку внутрішньо переміщених осіб уповноважений орган веде Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Мінсоцполітики, до якої вноситься така інформація: прізвище, ім`я, по батькові, громадянство; дата, місце народження; стать; документ, що посвідчує особу; номер довідки, дата її видачі та назва органу, що її видав; відомості про останнє зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону, та її фактичне місце проживання/перебування; адреса, за якою із внутрішньо переміщеною особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та номер телефону; відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби внутрішньо переміщених осіб, стан їх забезпечення; відомості про виплачені особі грошові кошти; відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу); відомості про працевлаштування, освіту, спеціалізацію за професійною освітою, посаду, професію; відомості про наявність інвалідності та потребу в технічних та інших засобах реабілітації; інші відомості.

У зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру».

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» прийнятий Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), згідно пункту 4 якого визначено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.

Отже, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є належним документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача при визначені підсудності розгляду справ за ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 607/5535/22 (провадження №61-17499св23).

Як вбачається, місце проживання ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), як внутрішньо перемішеної особи є в м. Люботин. За ідентифікуючими даними: датою народження та РНОКПП, встановлено, що ОСОБА_2 змініли прізвище на « ОСОБА_8 ».

Таким чином встановлено, що виконання судового доручення Другого Сімейного суду м. Аланья Турецької Республіки про вручення судових документів ОСОБА_1 не належить до юрисдикції Новобаварського районного суду м. Харкова, у зв`язку з чим воно не може бути прийнятим до виконання та підлягає поверненню до Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України для звернення до належного суду щодо виконання доручення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 13, 500, 501 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті до виконання Новобаварським районним судом міста Харкова доручення Другого Сімейного суду м. Аланья Турецької Республіки про вручення судових та позасудових документів ОСОБА_1 .

Матеріали доручення повернути до Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України для направлення до належного суду з метою виконання доручення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Рубіжний