Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 545/4380/25

провадження № 2/542/154/26

17 лютого 2026 року Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позивачка мотивувала свої вимоги тим, що від шлюбу вони з відповідачем ОСОБА_1 мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними розірвано 29.09.2010.

Вказала, що на цей час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Полтавському державному медичному університеті. Зазначила, що форма навчання у нього денна, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, через що він потребує матеріальної допомоги. Стипендію ОСОБА_3 не отримує, ніякого джерела доходів не має, а для повноцінного навчання необхідні додаткові витрати, а саме: медичний одяг, канцелярське приладдя, додатковий навчальний матеріал та інше.

Вказала, що вона одна не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, оскільки має другу групу інвалідності та потребує постійного лікування.

Зазначила, що після досягнення сином повноліття, відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, а отже має змогу утримувати їх спільну дитину.

У поданому до суду 31.12.2025 відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначив, що твердження позивачки про те, що дитина не отримує стипендії, а також, що позивачці самостійно важко утримувати дитину, адже сама потребує лікування, є не підтвердженими документально. . Вказує, що до повноліття ОСОБА_3 він сплачував аліменти на його утримання, останніми роками цей розмір складав 1/6 з усіх його заробітків щомісяця, а у грошовому виразі ця сума в середньому складала приблизно 4500, 00 грн на місяць, якщо брати виплати за останній рік. Зазначив, що після того, як він закінчив у вересні 2025 сплату аліментів, яка відбувалася до повноліття третьої особи, його батьки а саме: мати, попросила, щоб він допоміг їм накопичити кошти на повноцінне санаторної-курортне лікування, вартість якого на двох осіб складає щонайменше 80000, 00 грн, а тому тепер він щомісяця надає матері кошти у розмірі 4500,00 грн, починаючи з вересня 2025, що є вкрай важливим для них. Вказав, що наразі немає жодної можливості матеріально утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, адже ті кошти, які він перераховував на сина раніше, тепер спрямовані на покращення здоровая його непрацездатних батьків, а також інші його щомісячні витрати потребують збільшення, оскільки ціни в Україні на ті чи інші товари та послуги часто зростають. Водночас, крім заробітної плати, він не має жодних інших доходів, і йому доводиться фактично утримувати меншу за віком дитину, дружину, у якої мізерна заробітна плата та непрацездатних батьків.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 січня 2026, витребувано від Полтавського державного медичного університету інформацію щодо студента ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: чи отримує стипендію ОСОБА_3 , якщо так, то який розмір цієї стипендії. Також, витребувано від Новосанжарської ДПІ ГУ ДПС у Полтавській області інформацію про доходи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримані ним протягом останніх 6 місяців, якщо так, то який їх розмір.

Позивачка в судове засідання не з`явилася. Надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимога щодо предмета спору в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засідання просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 , надав пояснення аналогічні, викладеним у відриві на позовну заяву. Зазначив також, що він не надає матеріальної допомоги сину ОСОБА_3 після досягнення останнім повноліття.

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що її син ОСОБА_1 постійно їм з чоловіком фінансово допомога: купує ліки та сплачує комунальні послуги. Після того, як у вересні 2025 року ОСОБА_1 перестав сплачувати аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , вона попросила його фінансової допомоги для накопичення коштів на санаторне лікування. Наразі він щомісяця надає їй кошти у сумі 4500, 00 грн. ОСОБА_3 з вересня 2025 він фінансового не допомога.

Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобода гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або спорюваних прав, свобода чи законних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей мов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 198, 199, 200, 201 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітнім дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих нор Сімейного кодексу України при розгляді спав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обстави, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 201 Сімейного Кодексу України до відноси між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Положеннями статті 182 СК України, визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно зі статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Зі змісту статті 183 СК України випливає, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Судом встановлено та не спростовувалось відповідачем, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що свідчать записи у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , що видано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а.с. 8).

Відповідно до довідки № 124 від 17.09.2025, виданої Полтавським державним медичним університетом, ОСОБА_3 є студентом Полтавського медичного університету, медичного факультету І курсу 1 групи. Перебуває на денній формі навчання з 01.09.2025 по 30.06.2031 (а.с. 7).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 є сином відповідача, на день звернення до суду не досяг 23 років, навчається у вищому навчальному закладі України. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.

Згідно з наданою довідкою про доходи № 249 від 01.10.2025, ОСОБА_2 , яка працює у Полтавському професійному ліцеї транспорту, нараховано заробітну плату за період з липня 2025 року по вересень 2025 року включно у розмірі 38602, 36 грн (а.с. 13).

Відповідно до наданих відповідачем доказів з 14.10.2010 він перебуває у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_5 , відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 14.10.2010, виданого виконавчим комітетом Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 46)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , відповідач та ОСОБА_5 є батьками неповнолітнього ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 47).

Як вбачається з довідки № 613/02.14.3-48 від 19.12.2025 про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою також зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 (а. с. 48).

Згідно з рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.09.2011, змінено розмір стягуваних зі ОСОБА_1 за рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 31.05.2011 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Також змінено розмір стягуваних зі ОСОБА_1 за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12.11.2009 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 49).

Відповідно до довідок № 01-25/607 та 01-28/28 від 18.12.2025, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у 9-Б класі Руденківського ліцею Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, а також навчається у Новосанжарській дитячій школі мистецтв з 01.09.2019 за фахом фортепіано (7клас) та з 01.09.2022 за фахом гітари (4 клас). Батьківська плата за навчання у 2025-2026 навчальному році становить: клас фортепіано 300,00 грн щомісячно; клас гітари 300,00 грн щомісячно (а.с. 50-51).

Згідно з консультативним висновком спеціаліста від 16.10.2025, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має діагноз : стенокардія, кардіосклероз, отримала консультацію лікаря- кардіолога та рекомендацію на постійний прийом препаратів (а.с. 52-53).

Відповідно до виписок № 209, № 2120, № 2420,№ 1633, ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у періоди з 24.01.2023 по 27.01.2023, з 28.08.2023 по 02.09.2023, з 22.10.2024 по 26.10.2024, з 18.08.2025 по 24.08.2025, має гіпертонічну хворобу ІІ ст, ст3, ризик ІV. IXC : стенокардія напруги ІІІФКЛ, дифузний та постінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба (а.с. 54-57).

Згідно з довідкою № УС000000003 від 18.12.2025, виданою ТОВ «УНІКОЛЛ СЕРВІС» ОСОБА_5 працює в ТОВ «УНІКОЛЛ СЕРВІС» з 24.10.2024 та на цей час займає посаду Оператора електронно-комунікаційних послуг. Дохід за період з 01.06.2025 по 30.11.2025 склав 24 633,10 грн (а.с. 59).

Відповідно до довідки про доходи від 20.12.2025, виданої центром бухгалтерського та податкового обліку служби роботи станцій регіональної філії, ОСОБА_1 займає посаду складача поїздів 6 розряду, отримує регулярний дохід у виді заробітної плати. Загальна сума доходу за період з січня 2025 року по листопад 2025 року включно без урахування аліментів становить 319063,02 грн (а.с. 60).

Судом також досліджено платіжні інструкції зі сплати комунальних послуг, наданих відповідачем (64-98).

Як вбачається з відповіді Головного управління ДПС у Полтавській області № 1404/5/16-31 від 03.02.2026 за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з липня 2025 року по листопад 2025 року включно- відсутня інформація про доходи ОСОБА_3 . Водночас, ОСОБА_3 отримав дохід у грудні 2025 року у розмірі 22, 40 грн, джерело доходу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 128).

Відповідно до довідки про доходи, виданої Полтавським державним медичним університетом, ОСОБА_3 за період з 01.09.2025 по 28.02.2026 включно доходів не отримував ( а.с. 131).

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач є працездатним, працевлаштований та отримує регулярний дохід у виді заробітної плати.

Крім того, на підставі наданих доказів суд також встановив, що відповідач не перебуває у скрутному матеріальному становищі, не здійснює витрат, які за своїм розміром та призначенням унеможливлювали б надання матеріальної допомоги своєму повнолітньому сину.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 може надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 .

Водночас, суд відхиляє доводи відповідача про те, що неможливість надання матеріальної допомоги повнолітньому сину обумовлена перебуванням на його утриманні його членів сім`ї- дружини, неповнолітнього сина та непрацездатних батьків, а також необхідністю здійснення витрати для забезпечення фінансування відповідачем санаторно- курортного лікування його матері.

Відповідачем надано до суду копії пенсійних посвідчень ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а також довідку про зареєстрованих осіб за місцем його проживання (а.с. 48, 61).

Так, відомості про дату народження ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , що містять надані документи свідчать про те, що відповідно до положень ст. 1, 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вони є непрацездатними у зв`язку із досягненням пенсійного віку.

Натомість, доказів, які б підтверджували факт наявності родинних відносин відповідача зі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до суду не надано.

Водночас, відповідачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт перебування вказаних осіб на утриманні у відповідача та наявності потреби у такому утриманні.

Так, обов`язок щодо утримання непрацездатних батьків виникає не тільки тому, що вони є непрацездатними в силу свого віку, а обумовлений також потребою у наданні матеріальної допомоги. Разом з тим, відповідачем не надано до суду жодних доказів, які б слугували підставою для висновку про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 потребують такої допомоги. Відповідачем не надано будь- яких доказів для встановлення матеріального становища ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Твердження відповідача та покази свідка ОСОБА_4 щодо її потреби у проходженні санаторно-курортного лікування є непереконливими для суду, оскільки вони не підтверджуються жодним доказом, зокрема, й наданою до суду медичною документацією.

Поряд з цим, покази свідка ОСОБА_4 та пояснення відповідача щодо здійснення останнім витрат, спрямованих на забезпечення санаторно- курортного лікування його матері свідчать про наявність у відповідача матеріальної спроможності нести додаткові витрати, зокрема, й на утримання повнолітнього сина, якого відповідач зобов`язаний утримувати в силу вимог закону, з огляду на недосягнення сином 23 років та продовження ним навчання.

Судом також встановлено, що відповідач має сім`ю- дружину та неповнолітнього сина, який перебуває на його утриманні.

Однак, вказані обставини, на переконання суду, самі по собі не впливають на матеріальну спроможність відповідача надавати домогу іншому сину. Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів здійснення витрат на утримання дружини та неповнолітнього сина, які за своїм розміром та призначенням унеможливлювали б надання матеріальної допомоги своєму повнолітньому сину.

Поряд з цим, посилання відповідача на неодноразове зростання цін, як одну з обставин, що унеможливлює надання ним матеріальної допомоги сину, суд також не бере до уваги, оскільки ця обставина так само пропорційно впливає й на рівень можливостей задовольняти потреби його повнолітнім сином.

Будь-яких інших доказів, які б переконали суд у неможливості надання відповідачем матеріальної допомоги своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, до суду не було надано.

За змістом положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, судом встановлено наявність обставин, які слугують підставою для стягнення аліментів, а саме: повнолітній ОСОБА_3 продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, відповідач ОСОБА_1 в силу положень закону має обов`язок утримувати його до досягнення двадцяти трьох років, за умови продовження навчання, відповідач може надавати матеріальну допомогу своєму сину.

Вирішуючи питання розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу повнолітньої дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов, умов для навчання та належного гармонійного розвитку.

Визначаючи розмір аліментів суд також враховує, що відповідно до наявних у справі доказів ОСОБА_3 знаходиться на денній формі навчання, що позбавляє його можливості працевлаштуватися на повний робочий день та отримувати дохід, який міг би задовольнити його мінімальні потреби у їжі, одязі, лікуванні, тощо.

Крім того, суд також приймає до уваги те, що ОСОБА_2 , його мати, є інвалідом ІІ групи, а розмір її доходу є таким, що позбавляє її можливості самостійно утримувати повнолітнього сина до закінчення останнім навчання та не спроможний задовольнити потребу сина у належному утриманні.

Разом з тим, суд також враховує принцип рівності обов`язків батьків, зокрема, щодо утримання дітей, закріплений у ч. 1 ст. 141 СК України.

Із урахуванням наведеного, приймаючи до уваги положення закону щодо обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, враховуючи висновки суду щодо наявності у повнолітнього сина потреби у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням, можливості надання матеріальної допомоги відповідачем, обставин, які впливають на розмір аліментів, а саме: перебування на утриманні у відповідача неповнолітнього сина, здійснення ним інших витрат, виходячи з принципу рівності обов`язків батьків, зокрема, щодо утримання дітей, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що для забезпечення потреб повнолітнього сина, необхідним є стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця.

На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби повнолітнього сина, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача надавати таку допомогу та задовольнятиме правомірні очікування сина на достатній життєвий рівень, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини, рівного обов`язку батьків щодо утримання своїх дітей, буде достатнім для забезпечення належного утримання ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Суд вважає за необхідне також роз`яснити, що у разі припинення ОСОБА_3 навчання у навчальному закладі відповідно до вимог частини 2 статті 199 СК України право на його утримання припиняється.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання задовольнити.

Стягувати із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 рнокпп - НОМЕР_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 30.09.2025 і на весь період навчання, але не більш як до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча сто одинадцять грн двадцять коп).

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.

Повне рішення складено 19.02.2026.