Дата документу 11.02.2026 Справа № 335/8379/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/8379/24 Головуючий у 1-й інстанції: Романько О.О.
Провадження № 22-ц/807/198/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Воронова Олексія Олександровича, на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування усиновлення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування усиновлення, який в подальшому уточнила.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до рішення № 241/11 від 27.09.2007 вона була призначена опікуном над малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати останньої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від дитини відмовилась. З 01.10.2007 ОСОБА_2 проживала разом з позивачем, дитині були створені належні умови для життя та розвитку.

Вважаючи доцільним усиновлення дитини, ОСОБА_1 всиновила ОСОБА_2 , що підтверджено рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2007 по справі № 20-170/2007. Зазначеним рішенням зобов`язано Ленінський відділ реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції внести зміни до актового запису про народження дитини № 705 від 27.07.2007 і записати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю дитини. Батьком дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України записано ОСОБА_4 . У зв`язку з усиновленням прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_2 було змінено на ОСОБА_5 , дату народження також було змінено на ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У медичних документах дитини згідно з висновком Токмацької центральної лікарні від 29.08.2007 не було зазначено важких патологій. Однак у 2009 році при обстеженні у невропатолога були виявлені розлади психіки і рекомендовано обстеження у психіатра.

Подальші обстеження у спеціаліста виявили серйозні психічні відхилення (F 83, F 92/8, F 90) та дитину поставлено на диспансерний облік з 2015 року. Дитина періодично проходила стаціонарне лікування за фактами агресивної поведінки та депресії (вперше 11-12.2016).

Згідно з медичним висновком від 04.06.2017 дитині було змінено діагноз на F 20/8.

Подальший розвиток психічної хвороби дитини перешкоджав її повноцінному розвитку та контакту з усиновлювачем, однокласниками. У характеристиках, наданих педагогами ЗЗШ №№ 92 та 91, зазначено про часті перепади настрою та зміни поведінки дитини. Часті конфлікти з однолітками, факти недружелюбності, поганий рівень контролю своїх емоцій та володіння собою. У зв`язку з недостатнім рівнем сформованості пізнавальних процесів, порушень соціальних та комунікативних форм поведінки, дитину перевели на домашній патронаж з 01.09.2017.

Нажаль, останнім часом, психоемоційний стан ОСОБА_5 став дедалі нестабільним, почастішали випадки контактів з неблагополучними дітьми та їх сім`ями, а також випадки бродяжництва. Ніякі роз`яснення усиновлювача не діяли і викликали лише агресивну реакцію та погрози з боку дитини.

Зокрема, 15.07.2024 під час з`ясування обставин відсутності дитини остання нанесла усиновлювачу численні гематоми, садни м`яких тканин голови, верхніх та нижніх кінцівок, різану рану правої руки, на яку накладено шви, що підтверджено довідкою травмпункту 9 міської лікарні від 15.07.2024. Викликана швидка допомога доставила дитину в Запорізьку обласну клінічну лікарню, де дитина знаходилась на лікуванні з 15.07.2024.

Все вищенаведене спричинило усиновлювачу сильний емоційний стрес, фізичний та моральний біль, наслідками яких стали підвищена нервовість, тремор голови та рук, повна втрата сну на тривалий час, постійні головні болі та болі у всьому тілі, де були нанесені удари.

Подальше спільне співіснування з усиновленою позивач вважає неможливим, оскільки це загрожує життю та здоров`ю усиновлювача, призведе до погіршення психічного здоров`я як усиновленої, так і усиновлювача.

Щодо підстав позову зазначала, що згідно з пунктом 2 частини 1 статті 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення.

Як зазначалось вище, у медичних документах дитини на час усиновлення згідно з висновком Токмацької центральної лікарні від 29.08.2007 не було зазначено важких патологій.

Водночас, відповідно до висновку комісійної судово-психіатричної експертизи № 145 від 10.04.2025 у даній справі, виконаної експертами Запорізької філії СЕ ДУ «ІСП МОЗ України» ОСОБА_5 , 2007 року народження, на теперішній час виявляє ознаки психічного розладу у формі дитячої шизофренії. Діагноз «мінімальна мозкова дисфункція» (раніше встановлений усиновленій лікарями за результатами обстежень) не відноситься до категорії психічного захворювання та не є підґрунтям для розвитку в подальшому дитячої шизофренії.

Таким чином, висновком комісійної судово-психіатричної експертизи № 145 від 10.04.2025, проведеної на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2024, встановлено, що усиновлена страждає психічною хворобою у формі дитячої шизофренії, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення. Зазначені обставини є підставою для скасування усиновлення за рішенням суду.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд: скасувати усиновлення ОСОБА_1 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; внести зміни до актового запису № 705 від 22.10.2007, зробленого Ленінським відділом ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції, а саме: в графі «мати» вилучити дані про ОСОБА_1 , а залишити « ОСОБА_3 »; в графі «батько» вилучити запис про ОСОБА_4 , а залишити « ОСОБА_6 »; прізвище, ім`я, по батькові дитини, дату і місце народження залишити без змін: « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження: Україна, Запорізька область, Ленінський район, м. Запоріжжя»; вирішити питання щодо подальшого проживання дитини в державному закладі відповідного профілю.

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування усиновлення відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Воронова О.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що фактично рішення суду першої інстанції ґрунтується на висновку від 19.09.2024 № 12/03.3-28/02668 про недоцільність скасування усиновлення неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складеного службою (управлінням) у справах дітей Запорізької міської ради.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що доводи висновку про недоцільність скасування усиновлення суперечать поясненням представника відповідача ОСОБА_7 , яка у своїй промові зазначила, що знає родину ОСОБА_8 з часу встановлення опікунства над малолітньою ОСОБА_2 . Опікун, а далі усиновлювач ОСОБА_1 , дуже дбайливо ставилась до дитини та до виконання батьківських обов`язків, постійно опікувалась питаннями матеріального утримання усиновленої, виховання, навчання та витрачала безліч часу на лікування ОСОБА_5 . Зазначені пояснення очевидно контрастують із суб`єктивістськими ствердженнями висновку від 19.09.2024 про те, що «усиновлювачка ОСОБА_1 не до кінця усвідомлювала свою відповідальність за долю дитини, не в повній мірі були враховані психологічні особливості дитини, а також те, що виховання і розвиток дитини потребує від батьків терпіння, любові, підтримки та розуміння».

Звертає увагу, що за текстом висновку фахівці служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради застосовують загальні фрази, як то «проблеми, які має дитина в психічному стані можливо коригувати за допомогою лікарів відповідного профілю», або вживають голослівні оціночні судження «…мати дитини не змогла забезпечити повноцінного вчасного лікування дитини, що призвело до кризової ситуації. Але психологічні проблеми можуть бути змінені в результаті корекційної роботи фахівцями, психологами як з дитиною, так і з матір`ю. Відмова заявниці від повернення дитини з лікувального закладу свідчать про невміння або незацікавленість матері у сприйнятті дитини такою, якою вона є. Таким чином, мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків».

Зауважує, що всі ці доводи мають характер суб`єктивних припущень, але покладені в основу судового рішення. Також, висновки з питань ефективності корекційної роботи з дитиною, яка є хворою на хронічну душевну хворобу, навряд чи зроблені в межах компетенції фахівців вищевказаної служби, оскільки, очевидно, є прерогативою спеціалістів у галузі клінічної психіатрії. І, виникає обґрунтоване запитання, чому за 17 років спостереження за родиною ОСОБА_8 зазначена служба Запорізької міської ради жодного разу не порушувала питання про ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків.

Крім того, висновки суду про те, що позивач знала, що бере дитину з неблагополучної сім`ї та про те, що досвід роботи в прокуратурі мав би вплинути на її рішення з тим, щоб не просити про усиновлення, вважає некоректними та такими, що не мають правового значення для вирішення справи по суті.

Суд першої інстанції також зазначив, що «матеріали справи не містять даних про те, що характер захворювання ОСОБА_5 не залишає усиновлювачу надію на її одужання». На думку скаржника, щоб дійти такого висновку суд, по-перше, мав би, як мінімум, допитати експертів. По-друге, суд не пояснює, яким чином надія на одужання від тяжкої невиліковної психічної хвороби впливає на застосування або незастосування положень п. 2 ч. 1 ст. 238 СК України

Наголошує, що суд частково врахував позицію усиновленої, однак не дав оцінку тому, що усиновлена підтримала скасування усиновлення.

Інші учасники справи судове рішення не оскаржили.

Від виконавчого комітету Запорізької міської ради надійшов відзив, у якому представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду

Звертає увагу, що ОСОБА_5 , відносно якої відбувався процес скасування усиновлення, на теперішній час є такою, що досягла повноліття.

Крім того, контакти дитини з неблагополучними дітьми та їх сім`ями, випадки бродяжництва, підозри на проституцію, не підтверджені належними та допустимим доказами. Не зафіксовано жодного звернення заявника до органів поліції щодо розшуку її дитини, яка б тривалий час була відсутньою за місцем свого проживання, випадків вчинення дитиною будь-яких протиправних діянь.

На теперішній час ОСОБА_5 , маючи свою мрію з самого дитинства, є студенткою та здобуває освіту в ВСП «Василівський фаховий коледж Таврійського державного агротехнічного університету імені Дмитра Моторного», за спеціальністю 211 Ветеринарна медицина.

Після досягнення повноліття, службою (управлінням) у справах дітей Запорізької міської ради за співпраці з навчальним закладом, ОСОБА_5 було влаштовано до гуртожитку навчального закладу, де вона і проживає на теперішній час та буде проживати і в подальшому.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Воронова О.О., представника виконавчого комітету Запорізької міської ради Махлайчук В.М., усиновлену ОСОБА_5 (яка досягла повноліття), перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 238 СК України, для скасування усиновлення у зв`язку з їх недоведеністю, а також виснував, що скасування усиновлення суперечитиме інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в місті Караганда, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Хотицьким РВ УМВС України в Запорізькій області 15.01.2002.

23 липня 2007 року медичними працівниками Пологового будинку № 4 Ленінського району міста Запоріжжя та представником кримінальної міліції у справах неповнолітніх складено акт про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я або яку відмовилися забирати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину. Дата та обставини виявлення дитини: 16.07.2007 до Пологового будинку № 4 надійшла ОСОБА_3 , яка при собі мала свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане відділом РАЦС Токмацького міськвиконкому Запорізької області від 11.03.1992. Анкетні дані дитини: дитина-дівчинка, народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13.30. Мама - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_2 . Обставини відмови: після пологів жінка відразу відмовилася від сумісного перебування з дитиною. Дитина знаходиться на окремому перебуванні в дитячому відділенні, її станом здоров`я матір не цікавилася. 23.07.2007 ОСОБА_3 написала відмову від своєї дитини. Прикмети дитини: ОСОБА_2 - дівчинка, вага 3950, зріст 53 см. Стан дитини при її виявленні: доношений новонароджений, період адаптації.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 27 липня 2007 року, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Запоріжжі, про що в Книзі реєстрації народжень 27 липня 2007 року зроблено відповідний актовий запис № 705. Батьками дитини зазначені: батьком - ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_3 .

Відповідно до листа начальника Ленінського відділу реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції Кузьменко В.С. від 27.07.2007 № 2547/0924 Пологовий будинок № 4 м. Запоріжжя повідомлено про те, що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , складено актовий запис № 705 від 27.07.2007, батьками дитини зазначені: батьком - ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_3 . Реєстрація народження проведена старшою медичною сестрою відділу новонароджених Пологового будинку № 4 Ленінського району міста Запоріжжя. Відомості про батьків дитини внесені на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно з висновком про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 29.08.2007 гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває в дитячому відділенні КУ «Токмацької ЦРЛ» Запорізької області, обстежена лікарями установи, остаточний висновок - мінімальна мозкова дисфункція, шифр Р.20.0.

17.09.2007 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі згоди її законних представників - батьків: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , складено письмову нотаріально посвідчену заяву про відмову від виховання і утримання її дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народилася в Пологовому будинку № 4 в місті Запоріжжі. Не заперечує щодо її усиновлення.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Токмацької міської ради «Про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_2 » № 241/11 від 27.09.2007 призначено гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не перебуває у родинних стосунках з дитиною, опікуном над малолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.10.2007 адміністрацією КУ «Токмацька ЦРЛ» складено акт про вибуття дитини в сім`ю опікунів, відповідно до якого дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передали ОСОБА_1 , 1961 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Токмацької міської ради від 27.09.2007 № 241/11. Дитина передана соматично здорова. Разом з дитиною передані документи: відмова від дитини матері; картка профілактичних щеплень; виписка з історії хвороби; свідоцтво про народження дитини; рішення виконавчого комітету. Зазначений акт містить підписи всіх учасників, зокрема опікуна дитини ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22.10.2007 у справі за № 2о-170/2007 задоволено заяву громадянки України ОСОБА_1 про усиновлення нею громадянки України ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Запоріжжі, народження зареєстроване Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 27 липня 2007 року, актовий запис № 705. Зобов`язано Ленінський відділ реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції внести зміни до актового запису про народження дитини № 705 від 27 липня 2007 року і записати громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - матір`ю дитини. Батьком дитини, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, записати ОСОБА_4 . У зв`язку з усиновленням присвоїти дитині ОСОБА_2 прізвище - ОСОБА_8 , ім`я - ОСОБА_11 , по батькові - ОСОБА_12 , змінити дату її народження на ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зобов`язати Ленінський відділ реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції внести зміни до актового запису про народження дитини № 705 від 27 липня 2007 року. Місце народження залишити без змін.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна від 02.11.2007, гр. ОСОБА_5 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Запоріжжі, про що в Книзі реєстрації народжень 22.10.2007 зроблено відповідний актовий запис за № 705. Батьками дитини є: батько - ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_1 , громадянка України.

Відповідно до довідки ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Згідно виписки з історії хвороби № 5594 ОСОБА_13 , 2007 року народження, перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Запорізька міська дитяча лікарня № 5» з діагнозом: порушення ритму серця, помірна тахікардія на фоні вегето-судинної дистонії, пролапс мі трального клапану 1 ст., аномальна хорда лівого шлуночка, дефіцитна анемія. Зазначено про консультації спеціалістів: окуліста, ендокринолога, педіатра та психіатра (F92.8 від 29.05.2017 - «Інші змішані розлади поведінки та емоцій»). При цьому документів щодо огляду дитини 29.05.2017 лікарем-психіатром до справи не долучено.

Диспансерний огляд ОСОБА_14 , 2007 року народження, від 2017 року, скарги на депресію, періодичну агресію, плаксивість. Діагноз F98.2 - Розлад харчування в дитячому віці. Дитина під наглядом з діагнозом F92.8, рекомендовано індивідуальне навчання на 2017-2018 навчальний рік.

Згідно картки стану здоров`я і розвитку дитини, складеної фахівцем Інклюзивно-ресурсного центру по Хортицькому району станом на 03.03.2018 відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , навчалася в 4-В класі ЗЗОШ № 91, мета вивчення та скарги на недостатній рівень сформованості пізнавальних процесів, порушення соціальних і комунікативних форм поведінки. Оглянута лікарями: психіатром - діагноз F83, F90.0, F92.8; офтальмолог - здорова; отоларинголог - діагноз гіпертрофія аденоїдів І ст.; невролог - діагноз F90.0.

Відповідно до списку кодів Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я (відомий як ICD-10 або МКХ-10), діагноз F83 - змішані специфічні розлади психічного розвитку. Ця категорія охоплює стани, коли у дитини є одночасно поєднання специфічних розладів розвитку мовлення, здібностей до навчання та/або моторики, але жоден з них не переважає достатньо, щоб встановити окремий діагноз. F90.0 - означає «Порушення активності та уваги», що є синонімом синдрому дефіциту уваги та гіперактивності (СДВГ). Це розлад, який характеризується труднощами з концентрацією, утриманням уваги, надмірною руховою активністю (гіперактивністю) та імпульсивністю, що виникають у дитячому віці. F92.8 означає «Інші змішані розлади поведінки та емоцій» за класифікацією МКХ-10. Цей стан характеризується одночасним наявністю ознак розладу поведінки у дитини (наприклад, агресивність, зухвалість) та вираженими емоційними симптомами, такими як тривога, фобії, депресивні настрої або нав`язливі стани, що не є типовими для розладів поведінки.

Згідно зі щорічним епікризом на диспансерного хворого за 2018 рік відносно ОСОБА_14 , 2007 року народження, станом на 29.05.2018, яка спостерігається з приводу F20.8, F90.0, встановлено основний діагноз - F90.0.

З характеристики учениці 1-Б класу ОСОБА_14 , складеної директором ЗЗОШ № 92 станом на 29.05.2015, вбачається, що учениця виявляє інтерес до читання, відвідує бібліотеку. Сприйняття глибоке, мислення, розумові операції: науково-образне; пам`ять змішана; увага нестійка; уява - творча. Вміє відбирати навчальне приладдя, не завжди дотримується єдиних вимог до оформлення письмових робіт, розуміє вчителя і навчальні завдання. Не завжди зосереджена. Не завжди уважно слухає вчителя, вміє звертатися до вчителя, вміє взаємодіяти в парі, групі. За допомогою вчителя вміє знаходити фактичну помилку на основі зіставлення результатів своєї роботи із зразком. Частково може оцінити результати своєї роботи. Швидкість читання 46 сл/хв. Рукописний шрифт каліграфічний, іноді допускає помилки при списуванні. Техніка письма 16 зн/хв. Застосовує прийоми обчислення в межах 100, частково вміє розв`язувати задачі. Рівні успішності з основних предметів: математика - середній; російська мова - достатній; читання - високий; українська мова - достатній; природознавство - достатній; праця - достатній; основи здоров`я - достатній; фізична культура та музика - достатній; образотворче мистецтво - достатній; іноземна мова - достатній. Найкраще засвоїла теми з живої і неживої природи. Найважче вдаються дії з іменованими числами. Особливості поведінки: у відносинах з однолітками не завжди дружелюбна, часто конфліктує, частково вміє прислухатися до зауважень вчителя, не завжди дотримується прийнятих правил поведінки і спілкування, не завжди володіє собою в ситуаціях, що вимагають зосередження, мовчання або обмеження рухів, не завжди вміє контролювати свої емоції. Батьки достатньо приділяють уваги навчанню.

Відповідно до характеристики учениці 6-В класу Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 91 Запорізької міської ради Запорізької області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складеної класним керівником Заліпською О.І. від 20.05.2020, дитина навчається в ЗЗОШ № 91 з 2-го класу, в класі ІПК. Програмний матеріал засвоює на середньому рівні, але деякі предмети - на низькому. Навчальна діяльність носить короткочасний характер, виконує організаційні вимоги іноді з порушеннями, працює не завжди продуктивно, цікавість до навчальної діяльності залежить від настрою, працездатність до кінця занять не зберігає. Потребує допомоги вчителя. Вірші вчить напам`ять, але останнім часом з`явилися труднощі при запам`ятовуванні. Правила засвоює частково. Самостійно може розв`язати приклади з математики лише за допомогою рахівниці або лінійки. Характерні часті перепади настрою та зміна поведінки. Знаходиться на домашньому патронажі з 01.09.2017 по 05.2020. Проживає разом з матір`ю. З боку матері проявляється дбайливе піклування і любов до дитини: забезпечує усім необхідним для навчання та життєдіяльності. Дівчинка завжди охайно одягнена, доглянута. Своєчасно відвідують лікарів, школу і чітко виконують всі необхідні вказівки. Мати постійно спілкується з класним керівником, психологом школи і цікавиться навчальними досягненнями доньки. Навчанню та вихованню приділяє велику увагу. Позитивно реагує на поради вчителів і має повний вплив на дитину.

Згідно з медичним висновком № 259/5 про дитину-інваліда віком до 18 років (направляється в районне (міське) управління праці та соціального захисту населення за місцем проживання батьків, опікуна) від 04.06.2020 дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має захворювання дитяча шизофренія (F20.8). Дата переогляду 01.06.2022, висновок дійсний до 01.07.2022.

Згідно з консультаційним висновком спеціаліста, складеним дитячим лікарем-психіатром ОСОБА_15 від 17.05.2021 відносно пацієнта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , висновок - F20.8, F83. Проте, висновок не містить назви закладу охорони здоров`я, який направив пацієнта на консультацію, не наведено результатів досліджень, не визначено рекомендації.

Згідно довідки «9-ї Міської клінічної лікарні» від 15.07.2024 ОСОБА_1 , 1961 року народження, звернулася до лікарні з діагнозом закрита черепно-мозкова травма під питанням. Множинні гематоми, садна м`яких тканин голови, верхніх та нижніх кінцівок. Різана рана ІІІ правої кисті. Накладено шви.

29.07.2024 ОСОБА_1 звернулася з заявою до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, в якій вона повідомляла, що її прийомна донька ОСОБА_13 , 2007 року народження, з 15.07.2024 знаходиться на лікуванні в ЗОПЛ у зв`язку з загостренням її психічного захворювання та нанесенням позивачці численних травм голови, верхніх та нижніх кінцівок, різаної рани правої руки, на яку накладено шви. Матеріали щодо цієї події знаходяться у слідчої ювенальної поліції Хортицького району Ярової. Далі зазначила, що це не перший випадок такої поведінки ОСОБА_14 , що спричиняє значної шкоди її здоров`ю, загрожує життю. Нею подано позов до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про скасування усиновлення. В зв`язку з наведеним, вона не має наміру забирати ОСОБА_5 з психіатричної лікарні, тому що проживання разом з психічнохворою людиною є небезпечним для її життя. Просила вирішити питання про розміщення ОСОБА_14 в державне житло для дітей відповідного профілю і згідно її діагнозу, встановленому в Запорізькій психіатричній лікарні.

Відповідно до листа заступника начальника служби (управління) - начальнику відділу з питань сімейних форм виховання служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Олени Якимчук від 31.07.2024 № М-6785 гр. ОСОБА_1 були роз`яснені положення ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.ст. 151, 238 СК України. Окремо повідомили, що на час дії воєнного стану в Україні всі державні заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та обласні центри соціально-психологічної реабілітації дітей, які функціонували в Запорізькій області, тимчасово переміщені (евакуйовані) за кордон.

Згідно з листом директора КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради Федора Паталаха від 09.08.2024 № 11536/4 повідомлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , знаходиться на стаціонарному лікуванні з 15.07.2024 по теперішній час з приводу тяжкого психічного розладу. Станом на 09.08.2024 стан ОСОБА_5 задовільний. Поведінка впорядкована.

Відповідно до доповідної головного спеціаліста відділу з питань сімейних форм виховання служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Камєнєвої Ольги комісією у складі: начальника відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Ренгевич О.В., головного спеціаліста відділу з питань сімейних форм виховання служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Камєнєвої О.В., інспектора СЮП ВП ЗРУП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції Попкової Д.Р. в присутності лікаря-психіатра ОСОБА_16 в приміщенні відділення 4 КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради 12.08.2024 о 09.30 год. проведена бесіда з неповнолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо домашнього насилля та відмови матері забирати з лікарні. Родина мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . Неповнолітня була у гарному настрої, легко пішла на контакт. З її слів між нею та матір`ю часто виникають суперечки. Мати звинувачує її в смерті бабусі та в тому, що через її поведінку (матері) проблеми зі здоров`ям. Не дозволяє гуляти з подругами, звинувачує у тому, що вона займається проституцією. Сварки іноді призводять до бійок. Щодо останньої бійки пояснила, що мати розбила чашку, впала на неї та порізалася. Розповіла, що подала документи до Василівського ДНЗ, мріє бути ветеринаром. На питання, чи хотіла б повернутися додому, відповіла, що так. Під час бесіди телефонувала матері, просила забрати її додому, обіцяла гарно себе поводити, просила відвезти до коледжу щоб подати документи для вступу. Мати відмовила, підкреслила, що подала документи до суду, і що їй повернуть її первісне прізвище та ім`я. Після розмови з матір`ю ОСОБА_11 стала нервувати, вже після, зі слів медичної сестри, плакала. Зі слів лікаря-психіатра ОСОБА_16 , яка спостерігає за ОСОБА_11 з 30.07.2024, дівчина поводиться спокійно, чемно. За час перебування в лікарні (з 15.07.2024) мати відвідала дитину один раз, повідомила лікарів, що немає намірів забирати дитину. Під час медичного обстеження зафіксований шрам на правому передпліччі. Гінеколог встановив діагноз: «незаймана» (щодо питання проституції). За висновком психолога «у дитини порушення мислення не спостерігається, мотивація адекватна ситуації. Особистість з афективно-екзальтованими рисами характеру». Діагноз F20.8 встановлений з 2018 року. Зі слів лікаря на лікуванні в стаціонарі перебуває вдруге. За результатами складений Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 12.08.2024.

Згідно з наказом начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Наталі Сиворакші «Про взяття на облік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 21.08.2024 № 3593 дитину взято на облік як таку, що опинилася у складних життєвих обставинах (скоєння психологічного насильства на дитиною).

Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 19.02.2025 № 157р «Про влаштування неповнолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до патронатної сім`ї» з метою забезпечення захисту прав та інтересів дітей, які через складні життєві обставини тимчасово не можуть проживати разом з батьками/законними представниками, неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 19.02.2025 влаштовано до патронатної сім`ї ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Рахувати строк перебування неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в патронатній сім`ї з 19.02.2025 до 22.10.2025.

Згідно з висновком про недоцільність скасування усиновлення неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складеного службою (управлінням) у справах дітей Запорізької міської ради від 19.09.2025 за №12/03.3-28/02668, - усиновлення дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбулося на законних підставах: учиновлювачка була ознайомлена зі станом здоров`я дитини, умовами проживання та способом життя батьків дитини до влаштування в родину, усвідомлювала правові наслідки усиновлення та мала можливість додаткового медичного обстеження дитини до прийняття рішення про її усиновлення. Об`єктивних причин для скасування усиновлення не виявлено. Усиновлювачка ОСОБА_1 не до кінця усвідомлювала свою відповідальність за долю дитини, яку вона усиновила, не в повній мірі були враховані психологічні особливості дитини, а також те, що виховання і розвиток дитини потребує від батьків терпіння, любові, підтримки та розуміння. Проблеми, які має дитина в психічному стані можливо коригувати за допомогою лікарів відповідного профілю. Зі слів лікаря-психіатра діагноз F20.8 встановлений з 2018 року, а ОСОБА_11 на стаціонарному лікуванні перебувала вдруге. Тобто мати дитини не змогла забезпечити повноцінного вчасного лікування дитини, що призвело до кризової ситуації. Але психологічні проблеми можуть бути змінені в результаті корекційної роботи фахівцями, психологами як з дитиною, так і з матір`ю. Відмова заявниці від повернення дитини з лікувального закладу свідчать про невміння або незацікавленість матері у сприйнятті дитини такою, якою вона є. Таким чином, мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Зазначене може бути підставою для позбавлення батьківських прав учиновлювача.

Вбачають те, що матір дитини має чіткий намір позбутися дитини шляхом передачі її до державного закладу, не бачить перспектив у подоланні труднощів, що виникли в поведінці дитини, боїться подальших її агресивних проявів у відношенні до себе. Дитина знає про своє походження, потребує постійної уваги з боку дорослих, не відчуває, що потрібна матері, тягнеться до чужих людей. Не може аналізувати свою поведінку, зазначає, що може зірватися знову, тому краще для всіх буде, коли вона буде влаштована до інтернатного закладу.

З огляду за зазначене, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Запорізької міської ради вважає недоцільним скасування усиновлення громадянкою ОСОБА_1 неповнолітньої ОСОБА_5 , та вбачають підстави для позбавлення батьківських прав учиновлювача відносно її дочки.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 145 від 10.04.2025 ОСОБА_5 , 2007 року народження, на теперішній час виявляє ознаки психічного розладу у формі дитячої шизофренії. Враховуючи вік підекспертної (неповнолітня), наявність ознак психічного розладу (дитяча шизофренія), ОСОБА_5 може формально давати свідчення, які мають значення для справи (тобто тільки зовнішню сторону - хто, де, коли, що робив без оцінки і прогнозування наслідків). Діагноз «мінімальна мозкова дисфункція» не є підґрунтям для розвитку в подальшому дитячої шизофренії.

За матеріалами справи, усиновлена ОСОБА_5 при її спілкуванні з комісією, яка складала акт про підкинуту дитину, виразила щирий жаль з приводу своєї поведінки, телефонувала матері щоб та її забрала з лікарні та допомогла зі вступом до навчального закладу для здобуття професії ветеринара, але остання їй у такому проханні відмовила, а надалі взагалі перестала цікавитися долею дитини.

Усиновлена ОСОБА_5 у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила, що жалкує про свою поведінку, але повертатися до матері не хоче, оскільки не відчуває, що вона потрібна їй. Матір перестала з нею спілкуватися взагалі, не шукала з нею зустрічей, не телефонувала. Тому ОСОБА_11 виказала бажання щодо скасування усиновлення, але вона розуміє, що тоді у неї будуть негативні наслідки, зокрема щодо матеріального забезпечення та можливості продовжити навчання у ОСОБА_19 технікумі без підтримки матері.

Патронатний вихователь ОСОБА_17 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила, що матір не спілкується з дитиною та з нею як вихователем. Наразі ОСОБА_11 з кінця лютого 2025 року проживає з нею, дитини поводить себе спокійно, дуже тактовна, чемна. Піклується про її собаку, багато читає, має гарну уяву. Будь якої агресії з її боку вона не відчуває та таких проявів не було. Вони між собою спілкуються на всі питання, які наразі турбують ОСОБА_11 , готуються до поселення дитини у гуртожитку навчального закладу, оскільки матір не забирає дитину додому. ОСОБА_11 висловлює жаль щодо того, що в неї не склалися стосунки з матір`ю, вказує на те, що ніколи не відчувала від неї любові.

Представник служби у справах дітей за місцем фактичного проживання дитини у Комунарському районі міста Запоріжжя ОСОБА_20 зазначала, що мати дівчинки не спілкується з органом опіки та піклування, наразі на контакт не виходить. Вказала на те, що ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_10 виповниться 18 років. Скасування усиновлення зараз буде шкодити її інтересам, вона втратить статус усиновленої і через те, що її біологічна мати не була позбавлена батьківських прав, то ОСОБА_11 рахуватиметься батьківською дитиною і органи опіки та піклування не зможуть забезпечувати її усім необхідним чи вирішувати питання щодо влаштування в будь-який профільний заклад, вона підлягатиме зняттю з обліку. Тобто дитина після скасування усиновлення залишиться сам на сам з життєвими проблемами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статей 32, 51 Конституції України, статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.

У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом частин першої, другої та шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифіковано Законом № 3017-VІ (3017-17) від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Питання щодо усиновлення врегульовані Главою 18 Сімейного кодексу України (далі - СК України) «Усиновлення».

Так, статтею 207 СК України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 232 СК України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

На підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін (частина перша статті 233 СК України).

Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21), від 15 квітня 2022 року у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21).

З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення.

Так, у частині першій статті 238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Частиною другою статті 238 СК України регламентовано, що скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття. Водночас усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї.

Усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду (частини три, чотири статті 238 СК України).

Таким чином, усиновлення може бути скасовано тільки за рішенням суду, зокрема за позовом усиновлювача.

Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 175/1713/20 (провадження № 61-189св22).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, що переглядається, позивач зазначила про наявність підстав для скасування усиновлення у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 238 СК України, наполягаючи на тому, що дитина страждає на недоумство, психічну хворобу чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення. Разом з тим, стверджувала, що подальше спільне співіснування з усиновленою вважає неможливим, оскільки це загрожує життю та здоров`ю усиновлювача, призведе до погіршення психічного здоров`я як усиновленої, так і усиновлювача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що обґрунтування позовних вимог про неможливе спільне проживання усиновленої дитини у сім`ї позивача викладені без будь-якого документального підтвердження (медичне обстеження усиновлювача, зокрема щодо погіршення її стану здоров`я за період з 2007 року по 2024 рік саме через поведінку дитини і причинний зв`язок між цими подіями, висновки фахівців психологів або інших відносно ОСОБА_1 щодо її емоційного стресу, моральних страждань, підвищеної нервовості, тремору голови та рук, повної втрати сну на тривалий час, головної болі, які б були обумовлені не віком позивача, а саме тими обставинами, на які вона вказує у позові).

Як встановлено судом, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була усиновлена малолітньою дитиною (у віці 3-х місяців), ще до усиновлення дитина була тимчасово влаштована у родину позивача для можливості більше її пізнати. Після усиновлення дитина проживала в сім`ї позивача майже повних 17 років. Позивач стала матір`ю внаслідок особистого волевиявлення на батьківство. Усиновлювач не намагалася зберегти від усиновленої таємницю усиновлення, розголосила дитині її походження, стверджувала про наявність у дитини ряду захворювань, що фактично призвело до обмеження кола спілкування дитини, постійної самотності та тривоги за своє життя.

Разом із тим, суд обґрунтовано виходив із того, що контакти дитини з неблагополучними дітьми та їх сім`ями, випадки бродяжництва ОСОБА_5 , підозри на проституцію, не підтверджені належними та допустимими доказами. Не зафіксовано жодного звернення позивача до органів поліції щодо розшуку її дитини, яка б тривалий час була відсутньою за місцем свого проживання, випадків вчинення дитиною будь-яких протиправних діянь.

Також, на стаціонарному лікуванні дитина щодо психічного захворювання перебувала лише двічі за увесь час, останній раз це було викликано подією від 15.07.2024. Рекомендації лікаря-психіатра в наданих суду медичних документах відсутні, такі документи, зокрема щодо диспансерного обліку та консультацій, носять здебільшого формальний характер, не дають змоги встановити повний обсяг надання профільної психологічної допомоги дитині як до встановлення діагнозу F20.8, так і після такого.

Суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин з огляду на зазначену позивачем правову підставу для скасування усиновлення - частину першу статті 238 СК України.

Водночас у справі, що переглядається, суд з`ясував та перевірив чи суперечитиме скасування усиновлення дитини її інтересам, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (справа «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

Установивши, що позивач не довела наявності підстав, передбачених частиною першою статті 238 СК України, для скасування усиновлення, суд зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, водночас суд підставно керувався тим, що таке скасування усиновлення суперечитиме інтересам дитини.

Крім іншого, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_5 , яка вже досягла повноліття, пояснила, що вона не бажає скасування усиновлення, між нею та ОСОБА_1 налагодилися стосунки, вони з матір`ю спілкуються.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судом обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2025 року у цій справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Воронова Олексія Олександровича, залишити без задоволення.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2025 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2026 року

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко