Справа № 441/1366/25 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/3345/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 серпня 2025 року, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

в липні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 421238882 від 17 червня 2023 року у розмірі 26 007, 57 грн, сплаченого судового збору в сумі 2 422, 40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000, 00 грн, у якому просили суд стягнути із останньої заборгованість за кредитним договором №398705232 від 25 квітня 2021 року в розмірі 35 530 грн, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000, 00 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 17.06.2023 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 421238882 на суму 5 350, 00 грн. Відповідачка підписала Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, ініціювавши укладення такого шляхом оформлення на сайті первісного кредитора заявки. Відповідно, на банківську карту № НОМЕР_1 17.06.2023 первісний кредитор перерахував відповідачці 5 359, 00 грн, що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 28 листопада 2018 року між ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога » та ТОВ « Таліон Плюс », 27 травня 2024 року між ТОВ « Таліон Плюс » та ТОВ « ФК «Онлайн Фінанс», а також 04 червня 2025 року між ТОВ « ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Юніт Капітал» було укладено договори факторингу, відповідно до умов яких відступалося право грошової вимоги до відповідачки, що підтверджується відповідними реєстрами та актами прийому-передачі реєстрів боржників. Таким чином, на підставі договорів факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідачки. Зазначають, що відповідачка не виконала належним чином кредитні зобов`язання у зв`язку з чим в неї утворилася заборгованість. У цьому зв`язку просили позов задовольнити.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 09 серпня 2025 року в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржило товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал", подавши в жовтні 2025 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати оскаржуване рішення та постановити у справі нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Заявник вважає оскаржуване судове рішення таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду, обставинам справи й чинному законодавству, а тому таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що підставою для відмови у задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» є недоведеність переходу прав вимоги до позивача, оскільки на момент укладення договору факторингу з первинним кредтором, вимога не була визначена, так як договір між первинним кредитором і відповідачем був укладений до укладення договору факторингу. Проте, позивач на підтвердження переходу права вимоги надав суду усі наявні документи, які підтвержують перехід права вимоги до позивача.

Звертає увагу на те, що оскільки в договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання Реєстрів прав вимог, позивач належним чином довів факт переходу права вимоги. Витяги з реєстрів боржників (прав вимог) формуються безпосередньо клієнтом та фактором, тобто сторонами договору факторингу. Позивач, як новий кредитор, не має впливу на їх форму чи вигляд, а також доступу до повного реєстру. Його роль обмежується отриманням документів, які передаються йому у зв`язку з виконанням договору факторингу. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, договір факторингу є двостороннім правочином, який передбачає перехід права вимоги від первісного кредитора до нового, і всі документи, що супроводжують цей процес, можуть мати індивідуальну форму, визначену за домовленістю між сторонами.

Надані позивачем витяги з реєстрів відповідають загальним вимогам належності та допустимості доказів, передбаченими статтями 76 та 77 ЦПК України. Законодавство України не встановлює чіткої уніфікованої форми таких витягів, а тому важливим є зміст документа, його реквізити та відповідність домовленостям між сторонами договору.

Вважає, що право вимоги за Кредитним договором № 421238882 від 17.06.2023 передане ТОВ "Таліон Плюс" на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" на користь ТОВ "Юніт Каіптал" та в подальшому скаржнику на підставі Реєстрів прав вимоги, який оформлений належним чином.

Кожна із сторін Договорів факторингу на всіх етапах переходу прав вимоги дотрималася вимог цивільного законодавства та спеціальних норм законодавства про фінансові послуги. Істотні умови договорів факторингу зазначені у тексті договорів та деталізовані у Реєстрах прав вимоги до них, які є їх невід`ємними частинами, що свідчить про належність та законність укладених правочинів.

Щодо направлення письмового повідомлення боржнику щодо зміни сторони кредитора зазначає, що банк не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони Кредитодавця. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Вважає, що не є підставою для звільнення відповідача від виконання Кредитного договору те, що він не був повідомлений про відступлення права грошової вимоги, а лише означає виконання Боржника свого зобов`язання перед Кредитодавцем, з яким укладав договір, що не виконано.

В жовтні 2025 року зареєстровано відзив представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 серпня 2025 року, в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін. Відзив обґрунтований законністю рішення суду першої інстанції та необґрунтованістю доводів апеляційної скарги.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідачки від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до кредитора - ТОВ «Таліон Плюс», відповідно не довів перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до «Юніт Капітал», тобто не довів перехід права вимоги на кожному етапі такої передачі, що є його процесуальним обов`язком.

Також відсутні докази направлення відповідачці повідомлення про відступлення прав грошової вимоги, та докази сплати сум фінансування за договором про відступлення прав вимоги.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Встановлено, що 17.06.2023 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 421238882 відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 5 350, 00 грн та позичальник повинен сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом.

З платіжного доручення вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 5 350, 00 грн.

За вказаним договором кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 6 900, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі та додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п.1.1 договору).

Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання відповідачці грошових коштіву розмірі 5 350, 00 грн підтверджується платіжним дорученням № Fa7d654a-8615-4117 bf88 a7a19b4ddba6 від 17 червня 2023 року.

Згідно з статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Згідно з частинами третьою та шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

За обставинами даної справи судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 17 червня 2023 року був укладений кредитний договір № 421238882 шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора MNV3T58W.

Порядок укладення договору в електронному вигляді відповідає положенням ЗУ «Про електронну комерцію» та умовам договору, з якими ОСОБА_1 ознайомилася до прийняття рішення щодо отримання кредиту, що підтверджується акцептуванням умов договору відповідачем.

Факт перерахування грошових коштів підтверджується платіжним дорученням від 17 червня 2023 року (а.с. 188).

Відповідно до приписів статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 1046 ЦК України регламентує: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що за умовами спірного договору відповідачці було надано кредит у вигляді кредитного ліміту у сумі 6 900, 00 грн, з наданням першого траншу в сумі 5 350, 00 грн. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється відповідно до Розділу 7 договору «Порядок погашення кредиту та сплати процентів». Визначений строк кредитування - 30 днів.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 421238882 від 17 червня 2023 року за період з 17 червня 2023 року по 22 серпня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 12 615 грн 45 коп., з яких 5 350, 00 грн заборгованість за тілом кредита, 7 424 грн 88 коп заборгованість по відсотках (а.с. 234-235).

Із цього розрахунку заборгованості також вбачається, що заборгованість відповідачки за період з 17 червня 2023 року по 17 липня 2023 року (30 днів строк кредитування, передбачений договором) складала 7 991 грн 98 коп., з яких 5 350, 00 грн тіло кредиту та 2 641 грн 98 коп. відсотки за крористування кредитом.

Також встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, а 28.11. 2019, 31.12.2020, 31.12.2023, були укладені додаткові угоди № 19, № 26, № 27, № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року.

Згідно з п.п. 2.1, 4.1 даного Договору Клієнт зобов?язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цих договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

З витягу з Реєстру прав вимоги № 245 від 22 серпня 2023 року вбачається, що ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога » відступило ТОВ «Таліон плюс» право вимоги за кредитним договором № 421238882 від 17 червня 2023 року, який був укладений з ОСОБА_1 . Загальна сума заборгованості 12 774 грн 88 коп (а.с. 210 зворот).

27 травня 2024 року між ТОВ « Таліон Плюс » та ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» укладно договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах (а.с. 213- 216).

Пунктом 2.1. Розділу 2 (Предмет договору) Договору факторингу №27/0524-01 від 27 травня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК « Онлайн Фінанс » зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Тобто предметом Договору факторингу №27/0524-01 від 27 травня 2024 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

П. 1.3. Договору факторингу № 27/0524-01 від 27 травня 2024 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами.

В той же час, п.1.5. Договору факторингу № 27/0524-01 від 27 травня 2024 року встановлено, що Реєстр прав вимоги означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за цим Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку № 1 до цього Договору.

Згідно п. 4.1. Право вимоги переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі установленій в відповідному додатку.

27 травня 2024 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 27/0524-01 від 27 травня 2024 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 26 007 грн 57 коп (а.с. 219). Передача права вимоги відбулося відповідно до умов Договору факторингу.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором № 421238882 від 17 червня 2023 року за період з 22 серпня 2023 року по 27 травня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 становить 20 657 грн 57 коп, з яких 5 350, 00 грн заборгованість за тілом кредита, 15 307, 00 грн заборгованість по відсотках (а.с. 236 -237).

04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу № 04/06/25 Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с.6366).

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржникiв, сума грошових вимог та iншi данi зазначенi в Реєстрi боржникiв, який формується згiдно з Додатком № 1 та є невiд`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 1.2. Догоговору факторингу перехiд вiд клiєнта до фактора прав вимоги заборгованостi до боржникiв вiдбувається в момент пiдписання сторонами Акта прийому-передачi реєстру боржникiв згiдно з Додатком № 2, пiсля чого фактор стає кредитором по вiдношенню до Боржникiв стосовно заборгованостей та набуває вiдповiднi права вимоги. Пiдписаний сторонами та скрiплений їx печатками Акт прийому-передачi реєстру боржникiв пiдтверджує факт переходу вiд клiента до фактора прав вимоги заборгованостi та є невiд`ємною частиною цього договору.

В той же час, відповідно до п. 1.5. права вимоги вважаються прийнятими фактором для здiйснення факторингу шляхом пiдписання ним Акта прийому -передачi реєстру боржникiв.

З витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 04/06/25 Ю від 04 червня 2025 року вбачається, що ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги за кредитним договором № 421238882 від 17 червня 2023 року, який був укладений з ОСОБА_1 . Загальна сума заборгованості 26 007 грн 57 коп. (а.с. 227 зворот).

Отже, відповідно до Договору факторингу № 04/06/25 Ю від 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Клієнт) та ТОВ "Юніт Капітал" (Фактор) останній набув право грошової вимоги до боржників. Перехід цих прав відбувся на підставі підписаного сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток № 2 до Договору), який підтверджує зміну кредитора.

Згідно з цим документом, ТОВ « Юніт Капітал» отримало право вимоги до відповідача на погашення заборгованості на загальну суму 26 007, 57 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Таким чином, у ЦК України як основному регуляторі цивільних (приватних) відносин встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 350 ГК України, який на момент розгляду справи судами не втратив чинність, факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони. Загальні умови та порядок здійснення факторингових операцій визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також нормативно-правовими актами Національного банку України.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 ЦК України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (тут і далі чинного на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року) фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону про фінансові послуги.

Так, за змістом частини першої статті 6 Закону про фінансові послуги договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Отже, положеннями статей 512, 1077 ЦК України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, з огляду на частину першу статті 1077 ЦК України, статті 350 ГК України та частину п`яту статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У статті 350 ГК України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

У частинах першій, другій статті 7 цього ж Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Якщо предметом договору факторингу є майбутня вимога, можливе укладення тільки консенсуального договору. Але при виникненні права вимоги (перетворення майбутньої вимоги в наявну) право грошової вимоги за таким договором переходить без підписання сторонами іншого (крім договору) документа. За консенсуальним договором факторингу перехід права грошової вимоги від клієнта до фактора може здійснюватись з настанням певної події.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно.

За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно із частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18); від 31 жовтня 2018 року в справі №465/646/11 (провадження № 14-222цс18).

У постанові від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Як уже зазначалося раніше, відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України договір факторингу передбачає, зокрема, те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Звідси за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону про фінансові послуги), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).

Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Виходячи з цього правочин, який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106)).

При цьому якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні й підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 51).

Від висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) та від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22) в постанові від 08 серпня 2023 року, не відступила.

А відтак, висновок суду першої інстанції про те, що право вимоги від первісного кредитора «Манівео швидка фінансова компанія» до ТОВ «Таліон Плюс », а в подальшому і до наступних кредиторів, у тому числі й до позивача, не перейшло, і тому позивач не набув прав кредитора по відношенню до відповідача, є помилковим і не ґрунтується на нормах матеріального права.

Здійснивши аналіз умов договорів, укладених 28 листопада 2018 року між ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога » та ТОВ « Таліон Плюс », 27 травня 2024 року між ТОВ « Таліон Плюс » та ТОВ « ФК «Онлайн Фінанс», а також 04 червня 2025 року між ТОВ « ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ « Юніт Капітал», колегія суддів вважає, що між цими особами було укладено саме договори факторингу. Такі договори укладено між юридичними особами, які є фінансовими установами, в судовому порядку недійсними не визнані, підстав вважати їх нікчемними, немає. Умовами цих договорів факторингу передбачено перехід права вимоги з моменту підписання реєстру прав вимоги, чи акту приймання передачі та не пов`язано з оплатою за договором факторингу. Перехід прав вимоги по кожному з договорів факторингу доведено вище переліченими належними та допаустимими доказамип, поданими позивачем до позовної заяви.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» набуло прав кредитора по відношенню до відповідача про стягнення з останнього на свою користь заборгованості за кредитним договором № 42123882 від 17 червня 2023 року.

Щодо направлення письмового повідомлення боржнику про зміну сторони кредитора варто зазначити, що відповідно до частини першої статті 18 ЗУ «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості, повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти). Зазначений обов`язок зберігається за новим кредитором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором.

З наведеного слідує, що кредитодавець не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони кредитодавця. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Отже, не є підставою для звільнення відповідачки ОСОБА_1 від виконання Кредитного договору те, що вона не була повідомлена про відступлення права грошової вимоги, а лише означає виконання Боржником свого зобов`язання перед кредитодавцем, з яким укладав договір, що не виконано.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

За змістом частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Згідно статті 12 ЦПКУкраїни цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Як визначено частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статей 77-80 ЦПКУкраїни докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно статті 81 ЦПКУкраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПКУкраїни суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Щодо заявленої позивачем суми боргу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 421238882 від 17 червня 2023 року за період з 17 червня 2023 року по 22 серпня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 12 774 грн 88 коп., з яких 5 350, 00 грн заборгованість за тілом кредита, 7 424, 88 грн заборгованість по відсотках (а.с. 234 -235).

Із цього розрахунку заборгованості також вбачається, що заборгованість відповідача за період з 17 червня 2023 року по 17 липня 2023 року (30 днів строк кредитування, передбачений договором) складала 7 035 грн 40 коп, з яких 5 350, 00 грн тіло кредиту та 1 685 грн 40 коп відсотки за крористування кредитом.

Таким чином, заборгованість відповідачки по відсотках за користування кредитом за період з 17 червня 2023 року по 17 липня 2023 року складає 1 685 грн 40 коп., а загальна забогованість за цей період складає 7 035 грн 40 коп.

У Договорі кредитної лінії № 421238882 від 17 червня 2023 року сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником.

Доказів, які би свідчили про продовження дії договору матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач набувши право вимоги за договором кредиту, строк якого сплинув, не мав права нараховувати відсотки згідно умов договору.

Отже позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 7 035 грн 40 коп, з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, з урахуванням тіла кредиту, розміру базової відсоткової ставки за кожен день прострочення, періоду кредитування та сум, які погашались.

Даних, що відповідачка у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасила, матеріали справи не містять.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цілому.

Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, відтак, таку слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач просив стягнути і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000, 00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції.

Кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59 Конституції України).

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначено в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховують складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково.

У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно

з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються

з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям.

Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У справі, що переглядається, встановлено, що 05 червня 2025 року між АБ «Тараненко та Партнери» та ТзОВ «Юніт Капітал» укладено договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01.

В розділі 3 такого визначено порядок оплати послуг адвокатського бюро.

Зокрема, в п. 3.3. такого зазначено, що гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгодженні сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору ( Додаток № 1 до договору).

З протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01від 05 червня 2025 року наведено перелік послуг, кількість затрачених годин та вартість.

Зокрема, адвокатом надано такі послуги: усна консультація 1 год 500 грн; підготовка адвокатського запиту 1 год 500 грн; вивчення матеріалів справи 1 год 500 грн; аналіз судової практики 1 год 500 грн; складання позовної заяви 1 год 2 500 грн; участь в судовому засіданні 1 год 1 200 грн; участь у відеоконференції 1 год 700 грн; підготовка та подача клопотань /заяв та інших процесуальних документів до суду 1 год 500 грн.

Інші послуги, які відображені в протоколі погодження вартості послуг стосуються розгляду справи судом апеляційної інстанції, тому, колегія суддів при вирішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції до уваги не бере.

Здійснивши аналіз вищенаведених послуг, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд даної справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін), тому, такі послуги як участь в судовому засіданні 1 год 1 200 грн; участь у відеоконференції 1 год 700 грн; підготовка та подача клопотань /заяв та інших процесуальних документів до суду 1 год - 500 грн не можна вважати наданими, а відтак до уваги не беруться. При цьому слід звернути увагу й на те, що категорія даної справи є шаблонною для сторони позивача, зміст поданої позовної заяви дублюється при зверненні до суду з аналогічними за змістом позовними заявами та вимогами, що свідчить про напрацьовану практику, а відтак додаткового вивчення та аналізу судової практики не потребує.

Виходячи з вищенаведених критеріїв і обставин даної справи, з урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді першої інстанції, підлягають стягненню частково, а саме без врахування допомоги яка не надавалась (7 000 1 200 700 500 = 5 300), і пропорційно до задоволених позовних вимог (27 % задоволених позовних вимог) і складають 1 431 грн 00 коп., а отже, саме в такому розмірі належить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача. У задоволенні решти вимог заяви слід відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи не повно з`ясував всі дійсні обставини спору сторін та неправильно застосував норми матеріального права, а саме неправильно витлумачивши закон, що призвело до невірного вирішення справи. Тому наявні підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення з прийняттям нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Згідно зі частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач в поданій апеляційній скарзі просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000, 00 грн.

З протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01від 05 червня 2025 року наведено перелік послуг, кількість затрачених годин та вартість.

Зокрема, адвокатом надано такі послуги: складання апеляційної скарги 3 000 грн, відзив на апеляційну скаргу/ відповідь на відзив на апеляційну скаргу 1000 грн.

На думку колегії суддів, за обставин даної справи, часткове задоволення позовних вимог та вимог поданої апеляційної скарги, врахувавши виконану адвокатом роботу складання апеляційної скарги, мотиви якої аналогічні позовній заяві, як за своїми змістом, так і доводами; виходячи з конкретних обставин справи, її складності, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1 500, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до задоволених вимог судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ТОВ "Юніт Капітал" ( 01133, м. Київ, бульвар Лесі

Українки, буд. 34, оф. 333, ідентифікаційний код юридичної особи в ) заборгованість за Кредитним договором № 421238882 від 17.06.2023 року у розмірі 7 035 грн 40 коп. (сім тисяч тридцять п`ять гривень 40 копійок), з яких 5 350 грн 00 коп. - тіло кредиту та 1 685 грн 40 коп. відсотки за крористування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ТОВ "Юніт Капітал" ( 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, оф. 333, ідентифікаційний код юридичної особи в ) 655 грн 29 коп. (шістосот п`ятдесят п`ять гривень 29 копійок) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 982 грн 93 коп. (дев`ятсот вісімдесят дві гривні 93 копійки) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" про стягнення з ОСОБА_1 на його користь витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ТОВ "Юніт Капітал" ( 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, оф. 333, ідентифікаційний код юридичної особи в ) 1 431 грн 00 коп. (одна тисяча чотириста тридцять одну гривню 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді першої інстанції, та 1 500 грн 00 коп. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 лютого 2026 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич