Справа № 461/5858/25 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р
Провадження № 22-ц/811/3279/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.05.2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 658645490 на суму 13 500,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV34VR3. Згідно із умовами кредитного договору, кредитор виконав свій обов`язок та 15.05.2021 року перерахував відповідачу шляхом ініціювання через банк провайдер грошові кошти у розмірі 13 0500,00 грн на банківську карту № 5168-75ХХ-XХХХ-1373 відповідача, яку відповідач вказав у заявці при укладенні кредитного договору.

28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу № 28/1118-01, у подальшому до договору факторингу 1 укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 160 від 16.11.2021 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу № 05/0820-01. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», на виконання договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до договору факторингу 2, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги.

04.06.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 04.06.2025 року за договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 56 711.69 грн., яка складається з: 13497,51 грн - заборгованість по тілу кредиту; 43214.18 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 658645490 від 15.05.2012 року у розмірі 56711,69 грн., а також судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 658645490 від 15.05.2021 у розмірі 56 711, 69 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що відповідач не підписував ні паспорт споживчого кредиту, ні правила кредитування продукту «Смарт», а тому позивачем не надано доказів на підтвердження ознайомлення відповідача з умовами кредитування. Кредитний договір не містить чітких положень про сплату процентів, пені та штрафів, нараховані проценти, які є надмірними, непропорційними, суперечать принципам справедливості та добросовісності. Вважає, що нараховані позивачем проценти не відповідають умовам договору, а тому сума заборгованості за процентами має бути зменшена до частини тіла кредиту в розмірі 13 500 грн. Встановлення процентної ставки в розмірі 649% в день у 4 рази перевищує тіло кредиту та є несправедливим в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача». Позов пред`явлений після спливу 3-річного строку з моменту порушення прав кредитора, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, а стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів є необґрунтованими та незаконними.

З наведених підстав просить рішення Галицького районного суду міста Львова від 29 серпня 2025 року скасувати. Застосувати до даних правовідносин позовну давність, передбачену статтею 267 ЦК України, у випадку відмови у застосуванні до цих правовідносин позовної давності, позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії N?658645490 від 15 травня 2021 року в розмірі 13 500 грн. Стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача на підставі договорів факторингу перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за догоовррм кредитної лінії № 658645490 від 15.05.2021 року, і оскільки умови договорів факторингу не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, то виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. Оскільки станом на час звернення до суду відповідач не сплатив заборгованість за договором кредитної лінії № 658645490 від 15.05.2021 року, ні первісному кредитору, ні позивачу,що підтверджується випискою з особового рахунку на період 04.06.2025 року -25.06.2025 року, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному розмірі.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 15 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №658645490, згідно якого Товариство зобов`язувалося надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії на суму 13500.00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених в цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.

Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту позичальником (дисконтний період) (п. 1.7).

У п. 1.8 Договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.7 Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.

Згідно п. 1.9 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку:

1.9.1 виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 302.95% річних, що становить 0,83 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом;

1.9.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 604.99 % річних, що становить 1.66 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним;

1.9.3. якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порідку, передбаченому п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620.50 % річних, що становить 1.70 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.

У п. 1.12 сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії на умовах визначених п.п.1.12.1-1.12.2.

Пунктом 4.3 договору визначено, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п. 1.7.2 цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до пункту 4.4 сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV34VR3.

Згідно із умовами кредитного договору, ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свій обов`язок та перерахувало ОСОБА_1 шляхом ініціювання через банк провайдер АТ «Сенс Банк», грошові кошти у розмірі 13500,00 грн 15.05.2021 року на банківську карту № НОМЕР_1 -XХХХ-1373 відповідача, яку він вказав при укладенні кредитного договору.

Матеріалами справи підтверджується, що 28.11.2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт) укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року, додатковими угодами строк дії договору факторингу неодноразово продовжувався.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №160 від 16.11.2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 40 258.37 грн., з яких 13497.51 грн. заборгованість по основному боргу та 26760.86 грн. заборгованість по відсотках.

В подальшому, 05.08.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) укладено договір факторингу №05/0820-01, згідно з умовами цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1), додатковими угодами строк дії договору факторингу неодноразово продовжувався.

Відповідно до п. 4.1 договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

На виконання умов договору факторингу ТзОВ «Таліон плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» підписали Реєстр прав вимоги №9 від 30.05.2023 року, за яким від ТзОВ «Таліон плюс» до ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги на суму 56711.69 грн., з яких 13497.51 грн. заборгованість по основному боргу та 43214.18 грн. заборгованість по відсотках.

04.06.2025 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №658645490 від 15.05.2021 року.

Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 04.06.2025 року за договором факторингу 3 від ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТзОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 56711.69 грн., з яких 13497.51 грн. заборгованість по основному боргу та 43214.18 грн. заборгованість по процентах.

Отже, у справі, яка переглядається, внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором кредитної лінії № 658645490 від 15.05.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТзОВ «Юніт Капітал».

Колегія суддів враховує те, що договори факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, №05/0820-01 від 05.08.2020 року, №04/906/25-Ю від 04.06.2025 року недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак є чинними та безспірно підтверджують перехід права вимоги за договором кредитної лінії №658645490 від 15.05.2021 року.

З виписки з особового рахунку за договором кредитної лінії №658645490 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт Капітал» станом на 25.06.2025 року складає 56711.36 грн, що включає прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 13497.51 грн; прострочену заборгованість за відсотками в розмірі 43214.18 грн.

Матеріалами справи підтверджується укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договору кредитної лінії №658645490, укладення договору ОСОБА_1 не заперечує, ні договір, ні окремі його умови, в судовому порядку незаконними (недійсними) не визнавалися, а відтак такі є чинними, підлягають виконанню обома його сторонами.

Укладення договору підтверджується також і тим, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, сплачував проценти, нараховані кредитодавцем за користування кредитними коштами, сума сплачених процентів становить 18 607.51 грн.

Разом з тим, як вбачається з долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №658645490 становить за тілом кредиту 13497.51 грн., за процентами 43214.18 грн., всього 56711.69 грн.

Колегія суддів не погоджується із зазначеною позивачем сумою заборгованості, оскільки згідно з наданим позивачем розрахунком проценти за користування кредитними коштами в порушення п.1.12.1 нараховувались після 11 вересня 2021 року.

Оскільки згаданим вище розрахунком заборгованості підтверджується, що в період з 15.05.2021 року до 11.09.2021 року, ОСОБА_1 до сплати було нараховано 18607.51 грн. процентів за користування кредитними коштами, ОСОБА_1 в цей період часу сплатив 18607.51 грн. процентів за користування кредитними коштами, а відтак у ОСОБА_1 відсутня заборгованість за процентами.

З огляду на вищенаведене, заборгованість ОСОБА_1 перед ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором кредитної лінії №658645490 станом на 11.09.2021 року становила 13497.51 грн. тіла кредиту.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №658645490 станом на 30.05.2023 року, наданого ТзОВ «Таліон Плюс», заборгованість ОСОБА_1 становить: тіло кредиту 13497.51 грн., проценти за користування кредитними коштами, які нараховані за період з 16.11.2021 року до 30.05.2023 року становлять 43241.18 грн., а всього 56711.69 грн.

З врахуванням п.1.12.1 договору кредитної лінії №658645490, колегія суддів вважає безпідставним, таким що суперечить умовам кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитними коштами в період з 12.09.2021 року до 30.05.2023 року, оскільки нарахування процентів відповідно до пункту 1.12.1 договору після 11.09.2021 року припинилося і такі не могли нараховуватися, а тому їх нарахування є незаконним.

Заперечуючи щодо позову, ОСОБА_1 , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу отриманих в кредит коштів в сумі 13500.00 грн.

Колегія суддів, з огляду на пункт 1.12.1 договору, вважає неправомірним нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, з огляду на те, що договір кредитної лінії не оспорювався, ні договір, ні окремі його умови недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак він є чинним і підлягає обов`язковому виконанню його сторонами.

За вищенаведеного, колегія суддів вважає доведеним розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором кредитної лінії №658645490, який станом на 11.09.2021 року становив 13497.51 грн. тіла кредиту.

Враховуючи наведе, колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов договору кредитної лінії №658645490 від 15.05.2021 року у нього виникла заборгованість в розмірі 13479.51 грн., яка підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», що набуло право вимоги за цим договором.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями частини другої статті 258 ЦК України унормовано, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення.

Пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні на усій її території введено воєнний стан Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102 -IX від 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє по сьогодні.

Наведене спростовує доводи апелянта про пропуск позивачем позовної давності.

Частина 13 статті 141 ЦПК України передбачає, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір» в розмірі 2422,40 грн., то у зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, а саме на 23,8% від суми позову, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 576.53 грн.

При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір» в розмірі 3633,60 грн. у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково, то з позивача підлягає стягненню на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2768.80 грн., що є пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» підлягає стягненню 576.53 грн. судового збору за подання позову, а з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2768.80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, то враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2192.27 грн. судового збору.

Крім того, звертаючись з апеляційною скаргою, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Скочиляс І.М. та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Інших доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному в апеляційній скарзі розмірі (договорів, рахунків, актів виконаних робіт, детального опису наданих робіт, тощо) матеріали справи не містять.

Отже, відповідачем не доведено, що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу на загальній сумі 5000.00 грн у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2025 року в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Юніт капітал» та в частині судового збору змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за договоромкредитної лінії №658645490 від 15.05.2021 року в розмірі 13497.51 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 2192.27 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

В задоволенні вимог представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про стягнення вимог на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 12.02.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк