ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5717/24 Номер провадження 22-ц/814/773/26Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю позовом «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» (надалі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, в якому просило стягнути заборгованість в сумі 50521,50 грн., з яких 15000 грн. сума кредиту, 26865 грн проценти нараховані первісним кредитором, 8656,50 грн проценти нараховані позивачем за 29 днів. Також просило стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2022 між ТОВ «Авентуч Україна» та ОСОБА_1 було укладено в електронному вигляді догові про надання споживчого кредиту №6058803, відповідно до умов якого позичальник отримав кошти в сумі 15000 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу кредитних коштів на банківську картку зазначену відповідачем при укладання договору № НОМЕР_1 .

Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами договору, разом з тим позичальник не виконав кредитних зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості.

25.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, відповідно до умов якого фактор став новим кредиторам та отримав право грошової вимоги до боржників, в тому числі і по договору укладеному з ОСОБА_1 .

Станом на момент укладання договору факторингу заборгованість становила 41865 грн., а в подальшому позивачем, як новим кредитором, було нараховано заборгованість за процентами за 29 днів до закінчення договору в сумі 8656,50 грн., оскільки зазначений договір продовжував свою дію, в зв`язку з чим загальна сума боргу становить 50521,50 грн.

Зважаючи на відсутність добровільної сплати боржником існуючої заборгованості по кредитному договору, новий кредитор звернувся до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст України» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст України» заборгованість за кредитним договором №6058803 від 29 жовтня 2022 року у розмірі 50521,50 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу 10000 грн., а всього 62943,90 грн.

Ухвалюючи рішення про стягнення боргу в повному розмірі, суд дійшов висновку про доведеність наявних між сторонами кредитних правовідносин, неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, яка доводиться належними по справі доказами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказує на відсутність доказів укладання ним в електронному вигляді кредитного договору та факту отримання коштів в сумі 15000 грн., відсутність у нього банківського рахунку, на який мали б бути перераховані кредитні кошти.

Вважає, що договір факторингу між первісним кредитором та новим не укладався, що виключає право вимоги у позивача, а стягнення відсотків в подвійному розмірі, на його думку, є грубим порушенням законодавства.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 29.10.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 6058803 про надання споживчого кредиту, який підписано позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора М826783.

Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 15000 грн., строк кредиту 360 днів, дата повернення 24.10.2023 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

Товариство виконало свої зобов`язання, перерахувавши кредитні кошти на платіжну картку позичальника НОМЕР_1 .

25.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, відповідно до умов якого позивач, як новий кредитор, отримав право грошової вимоги до боржників, в тому числі і по договору про надання споживчого кредиту, укладеного з ОСОБА_1 .

Станом на час укладання договору факторингу 25.09.2023 заборгованість ОСОБА_1 перед первісним кредитором становила 41865 грн.

Оскільки строк дії кредитного договору на момент переходу права вимоги до нового кредитора не скінчився, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» нараховувало впродовж 29 днів строку дії договору проценти в сумі 8656,50 грн., в зв`язку з чим загальна сума боргу після закінчення дії договору становить 50521,50 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність кредитних правовідносин між сторонами, згідно до яких позичальник отримав кредитні кошти та не виконав свого обов`язку по їх своєчасному поверненню, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої доводиться зібраними по справі доказами, у зв`язку з чим стягнув заборгованість в повному обсязі згідно наданого розрахунку.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Матеріалами справи доводиться, що договір про надання споживчого кредиту, як і додаток №1 до нього (таблиця загальної вартості кредиту) укладено сторонами в електронному вигляді та підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора М826783, 29.10.2022 о 13:36 год., що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», чому передувала верифікація відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі через банк-ідентифікатор, яким є АТ КБ «Приватбанк», із зазначенням своїх особистих даних, зокрема, РНОКПП, серії та номеру паспорту, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, факт укладання договору є доведеним та обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В зв`язку з неможливістю отримання інформації по банківському рахунку (картці), на який було перераховано кредитні кошти позичальнику, що обґрунтовано банківською таємницею та унеможливлює надання такої інформації самим товариством, останнім, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, було заявлено клопотання про витребування зазначених доказів.

Згідно отриманої судом відповіді з АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано карту № НОМЕР_2 і на останню 29.10.2022 було здійснено переказ коштів в сумі 15000 грн.

Вказана інформація стосується предмета доказування і обґрунтовано була взята до уваги судом при вирішенні спору, як належний доказ існування між сторонами кредитних правовідносин.

Доводи апелянта щодо відсутності доказів укладання кредитного договору та отримання ним коштів спростовуються встановленими судами обставинами та матеріалами справи, з яких вбачається укладання договору між сторонами в електронному вигляді та переказ кредитних коштів на картку емітовану саме на ім`я ОСОБА_1 .

Посилання на те, що договір не містить реквізитів картки є безпідставними, оскільки в п. 2.1 договору було зазначено номер картки на яку здійснюється перерахування коштів.

Незгода апелянта з укладеним між товариствами договором факторингу, який на його думку не укладався, є безпідставною.

Так, 25.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, відповідно до умов якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників, в тому числі і по договору про надання споживчого кредиту, укладеного з ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу, де ОСОБА_1 зазначений під номером 5564, а сума боргу нарахована первісним кредитором на момент відступлення прав вимоги складає 41865 грн.

Зважаючи, що на момент укладення договору факторингу строк дії кредитного договору не сплинув, новим кредитором цілком обґрунтовано було нараховано заборгованість за 29 днів в межах дії кредитного договору.

Посилання апелянта на подвійне нарахування відсотків, що були стягнуті судом відхиляються колегією суддів.

Так, укладаючи договір та підписуючи його електронним підписом, ОСОБА_1 погодився з викладеними в ньому умовами користування кредитними коштами, які були узгоджені сторонами в розмірі 1,99% в день стандартна процентна ставка.

Також умовами договору було визначено орієнтовну загальну вартість кредиту за стандартною ставкою 122460 грн., з чим також погодився відповідач.

Умови договору чи сам договір недійсними не визнавалися.

Окрім того, як вбачається з умов договору, а саме п.п. 2 п. 4.3 споживач має право відмовитися від укладення договору письмово повідомивши про це товариство не пізніше 14 календарних днів з моменту підписання договору.

Позичальник ОСОБА_1 не скористався наданим правом, що свідчить про його згоду з підписаним ним умовами договору.

За вказаних обставин апелянтом не було спростовано факт укладання договору, отримання ним кредитних коштів, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, як ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2026 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин