ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2514/26 Справа № 216/8825/24 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/8825/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Галач Тетяна Анатоліївна, на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 жовтня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернуввся до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчого комітету Металургійної у місті ради, як органу опіки та піклування, служби у справах дітей Виконкому Металургійної у місті ради, служби у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19 березня 2009 року Центрально- Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 264.

Відповідно до зазначеного свідоцтва про народження в графі мати записана: ОСОБА_5 . В подальшому ОСОБА_5 змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », на даний час змінила прізвище на « ОСОБА_8 ». Дана інформація відома позивачу зі слів родичів відповідачки, оскільки особисто з відповідачем позивач не спілкується.

19 лютого 2020 року рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 , за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_1 ; припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , на користь матері ОСОБА_9 , відповідно до виконавчого листа №2-1290 від 29 березня 2010 року; стягнуто з ОСОБА_10 на користь батька дитини, ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, з 28 грудня 2018 року.

Відповідачка своєю дочкою не цікавиться, не спілкується з нею, матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні дитини не приймає, має заборгованість зі сплати аліментів станом на 12 листопада 2024 року у розмірі 256643,73 грн.

Поведінка відповідача свідчить про її байдужість до дитини.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_10 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ріішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Попереджено ОСОБА_11 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Галач Т.А., просить скасувати рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скрага мотивована тим, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини, починаючи з червня 2018 року. Дитиною повністю опікується позивач. Мати з дитиною не спілкується взагалі. З червня 2018 року відповідачка не вчинила будь-яких дій, які б свідчили про її прагнення зберегти свої батьківські права, змінити своє ставлення до дитини. Суд першої інстанції посилається на те, що позбавлення батьківських прав матері не буде сприяти забезпеченню інтересів дитини, однак не зазначив на підставі яких належних та допустимих доказів дійшов до такого висновку. З рішення суду не вбачається встановлення фактів, які свідчать про свідоме перешкоджання матері спілкуватися з дочкою, навпаки з матеріалів справи вбачається факт свідомого ухилення від виконання своїх обов`язків відносно неповнолітньої.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.03.2009 (документ ЄСІТС) та інформацією з Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо зміни прізвища відповідача (а.с. 65).

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь матері ОСОБА_9 , відповідно до виконавчого листа №2-1290 від 29 березня 2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь батька дитини ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але гарантовано не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення уточненого позову, тобто з 28 грудня 2018 року (документ ЄСІТС). Вирішено питання щодо судових витрат.

Згідно з довідкою Криворізької гімназії №16 КМР №173 від 11.11.2024 ОСОБА_4 , з 2018 року по 2024 роки навчалась у гімназії. Мати, ОСОБА_5 не брала участі у вихованні дитини, жодного разу не відвідувала батьківські збори і не цікавилась навчанням та вихованням доньки (документ ЄСІТС).

Згідно з довідкою Криворізького ліцею №95 КМР №390 від 14.11.2024, ОСОБА_4 , з 01.09.2024 навчається у ліцеї. Мати, ОСОБА_5 , за цей час не брала участі у вихованні дитини, жодного разу не відвідувала батьківські збори, не цікавилась навчанням дитини (документ ЄСІТС).

Відповідно до розрахунку державного виконавця Центрально-Міського ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області боржник ОСОБА_10 , станом на 12.11.2024, у виконавчому провадженні ВП №62791076 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 256645,73 грн (документ ЄСІТС).

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року припинено від дня подання позову, тобто з 25.02.2025, стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину (документ ЄСІТС).

Згідно з довідкою з Саксаганського відділу ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №28.11-34/104496 від 14.04.2025 у відділі ДВС відкриті виконавчі провадження:

- ВП №46440986 з примусового виконання виконавчого листа №2-2-1290/2010 від 29.03.2010, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 па користь ОСОБА_10 на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 13.01.2010 і до досягнення повноліття дитини;

- № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №2-2144/2011 від 06.09.2011, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 на утримання доньки - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26.07.2011 і до досягнення повноліття дитини.

По виконавчому провадженню №46440986, починаючи з 24.03.2020 згідно з рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19.02.2020 №216/4327/18 припинено стягнення аліментів (а.с. 96).

Згідно з розрахунками заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 97-100) заборгованість ОСОБА_1 : по ВП №46441076, станом на 01.04.2025, складає 176613,10 грн; по ВП №46440986, станом на 24.03.2020, складає 75763,35 грн.

10.04.2025 представниками служби у справах дітей Виконкому Металургійної районної у місті ради проведено обстеження умов проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 про що складено відповідний Акт, в якому зазначено, що за даною адресою створено належні умови проживання дитини (а.с. 101).

З письмових пояснень ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідує, що дівчинка бажає жити з батьком, матір не бачила з 2018 року та не спілкується з нею. Мати з нею також не спілкується, матеріально не підтримує, участі у вихованні не приймає. Рішення батька про позбавлення матері ОСОБА_11 батьківських прав підтримує (а.с. 102).

ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні мотивувальній частині позову (а.с. 103).

02.04.2025 відповідачка ОСОБА_11 направила на електронну адресу служби у справах дітей Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради лист, в якому зазначила, що має від позивача двох доньок: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після розірвання шлюбу доньки залишились проживати з нею. Батько дітей ОСОБА_1 не приймав жодної участі у вихованні та забезпеченні дітей, тому на підставі рішень Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з нього стягувались аліменти на утримання доньок та дружини. На теперішній час, у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів. 05.02.2013 ОСОБА_1 був засуджений за ч.ч. 1, 2 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів. Останній раз бачила ОСОБА_13 у 2018 році. 19.09.2018 на засіданні комісії служби у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради добровільно надала згоду на проживання ОСОБА_15 з батьком, щоб не провокувати конфлікт. З того часу намагається налагодити контакт з донькою, проте безрезультатно. У дитини змінено номер телефону, контролюють соціальні мережі та відповідають на повідомлення від її імені. Зверталася на національне телебачення за допомогою, проте, ОСОБА_1 відмовився брати участь у телеперадачі. Також, у провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала справа за позовом ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, стосовно молодшої доньки, проте, після отримання висновку генетичної експертизи позов був залишений без розгляду. Наразі, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. ОСОБА_16 категорично проти позбавлення її батьківських прав, просить орган опіки та піклування зробити вірний висновок.

Згідно висновку Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради щодо можливості позбавлення відповідачки ОСОБА_16 батьківських прав №8/33-1876 від 07.05.2025, враховуючи встановлені обставини, виконком Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає недоцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_16 , відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 94-95).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки, її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками позивачем суду не надано.

Суду не надано докази винної поведінки відповідачки та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Наведені позивачем обставини не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Разом з тим, суд, враховввши думку неповнолітньої дитини, яка підтримує рішення батька про позбавлення матері батьківських прав, дійшов висновку, що встановлені обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_11 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїхвимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_16 , тобто, природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд правильно вважав, що в даному випадку позбавлення відповідачки батьківських прав є недоцільним.

Напружені стосунки між сторонами та визначення судовим рішенням місця проживання неповнолітньої дитини разом із батьком не сприяли участі матері у її вихованні.

Особисті непорозуміння між батьками також не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

У матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку ОСОБА_16 щодо ухилення від участі у вихованні доньки, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_16 батьківських прав, надав системну оцінку зібраним у справі доказам, висновку органу опіки та піклування та поясненням сторін у справі.

Колегія суддів бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України , пункт 49).

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки матері дитини, колегія суддів зауважує, що відсутні підстави для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано необхідним у демократичному суспільстві , воно повинно бути обґрунтовано гострою соціальною необхідністю. Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Отже, суд першої інстанції встановив відсутність подання позивачем доказів, ухилення відповідачки від виховання дитини за умови її винної поведінки та свідомого нехтування нею своїми обов`язками.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх причин для позбавлення відповідачки батьківських прав як і гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві і суд першої інстанції діяв у межах своєї дискреції.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

При цьому, судом враховано думку неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підтримала рішення батька про позбавлення матері батьківських прав, однак, зважаючи на відсутність доказів винної поведінки відповідачки ОСОБА_16 та свідомого нехтування нею своїми обов`язками, з огляду на напружені відносини між батьками дитини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість попередження ОСОБА_11 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що забезпечить у майбутньому відновлення сімейних зв?язків між матір?ю та донькою, а залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа Мамчур проти України (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення у вказаній справі з урахуванням основних інтересів дитини, зокрема з умовою збереження її зв`язку із рідним батьком.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Галач Тетяна Анатоліївна, - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: