Провадження №2/337/196/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

за участю секретаря Коваленко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

27.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментівна утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дочкою двадцяти трьох років. Позов мотивує тим, що сторони перебували в зареєстровану шлюбі з 17.12.1999, який було розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2020 у справі №337/3808/20. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після припинення шлюбних відносин сторін залишилась проживати разом з матір`ю позивачкою ОСОБА_1 , та повністю перебуває на її утриманні. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2020 у справі №337/4054/20 з ОСОБА_2 на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2025 у справі №337/692/25 з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 за період з 29.09.2020 по 01.02.2025 в розмірі 181137,74 грн. Після повномасштабного вторгнення РФ в Україну позивачка з дочкою тимчасово перебувають за кордоном у місті ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка ОСОБА_5 досягла повноліття та з 01.10.2025 є студенткою денної форми навчання Люблінського університету природничих наук в Республіці Польща. Відповідно до довідки Люблінського університету природничих наук від 09.10.2025, ОСОБА_3 з 01.10.2025 по 28.02.2029 є студенткою денної форми навчання у вказаному університеті, факультет зоотехніки та біоекономіки, за спеціальністю гіпологія та верхова їзда. Також вона несе витрати на квитки на літаки і автобуси до м. Люблін та з м. Любліна на її ім`я та ім`я дочки, та бронювання і оплату костелу та гуртожитку у м. Любліні. Дочка власного доходу не має, здобуває освіту на контрактній формі навчання, у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги (на оплату навчання, проїзд, харчування, купівлю одягу, ліків тощо) від батька, який працездатного мобілізаційного віку та може надавати матеріальну допомогу у розмірі, визначено у позовній заяві.

Ухвалою суду від 30.10.2025 дану позовну заяву було залишено без руху, позивачці було надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, зокрема, шляхом надання суду доказів надіслання відповідачу копій поданих до суду документів, а також надання засвідченого у встановленому порядку перекладу українською мовою поданих до суду документів, складених іноземною мовою.

10.11.2025 до суду через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, до якої були долучені докази надіслання відповідачу копії поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення.

Ухвалою суду від 11.11.2025, враховуючи, що долучення позивачем до позовної заяви складених іноземною мовою певних документів без належного засвідчення перекладу українською мовою не може бути єдиною підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки такі недоліки можуть бути усунені в процесі підготовки справи до судового розгляду, оцінені при вирішенні справи по суті, у справі за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін.

08.01.2026 до суду надійшло клопотання адвоката Кравченко О.В., яка представляє інтереси ТОВ «Компанія Аверс Україна», про залучення ТОВ «Компанія Аверс Україна» до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Ухвалою суду від 02.02.2026 у задоволенні клопотання представника ТОВ «Компанія Аверс Україна» - адвоката Кравченко О.В. про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, просить прийняти рішення на розсуд суду, водночас зазначає, що проти позову не заперечує, оскільки його донька ОСОБА_3 дійсно з 01.10.2025 по 28.02.2029 є студенткою денної форми навчання в Люблінському університеті природничих наук в Республіці Польща.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Суд встановив, що сторони: позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстровану шлюбі з 17.12.1999, який було розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2020 у справі №337/3808/20. Рішення набрало законної сили 07.11.2020.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після припинення шлюбних відносин сторін залишилась проживати разом позивачкою ОСОБА_1 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2020 у справі №337/4054/20 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2025 у справі №337/692/25 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 за період з 29.09.2020 по 01.02.2025 в розмірі 181137,74 грн.

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 24.10.2025, ОСОБА_3 за період з січня 2025 по серпень 2025 (включно) доходів не мала.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Так, ухвалюючи рішення, суд виходить з того, за змістом ст. 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 635/1139/17.

Крім того, за змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 346/103/17).

У постанові від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20 Верховний Суд дійшов висновків, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Суд також враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження тощо.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 761/10510/17.

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, які проживають окремо, мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла повноліття, у період з січня 2025 по серпень 2025 (включно) власних доходів не мала.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що повнолітня дочка - ОСОБА_3 проживає разом з нею за кордоном у місті Кахерданіель Ірландія, з 01.10.2025 є студенткою денної форми навчання Люблінського університету природничих наук в Республіці Польща, термін навчання до 28.02.2029, здобуває освіту на контрактній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого батька ОСОБА_2 .

Разом з тим, суд вважає, що позивачка в порушення вимог ст.12, 13, 81 ЦПК України не довела суду належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме те, що дочка сторін, після досягнення повноліття, продовжила навчання, зокрема у Люблінському університеті природничих наук в Республіці Польща, та у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги від батька.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно з ст. 9 ЦПК України, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Позивачка ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема на підтвердження обставин продовження повнолітньою дочкою навчання у Люблінському університеті природничих наук у Республіці Польща та існування потреби у матеріальній допомозі, до позовної заяви додала документи, складені іноземною мовою, зазначені у додатках як: «посилка», «літак», «довідка з НЗ», «довідка з університету», «документ з університету», «вартість навчання», «оплата гуртожитку».

Разом із тим, відсутність належним чином засвідченого перекладу українською мовою вказаних документів, унеможливлює встановлення судом їх змісту, а відтак - їх дослідження та оцінку як письмових доказів.

На необхідність подання суду документів, складених іноземною мовою, разом із перекладом їх українською мовою, суд звертав увагу в ухвалі про залишення позову без руху від 30.10.2025 та в ухвалі про відкриття провадження від 11.11.2025, однак такі зауваження станом на час розгляду справи залишені позивачкою без уваги. Інших доказів на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, зокрема факт продовження дочкою сторін навчання після досягнення нею повноліття, у тому числі у Люблінському університеті природничих наук у Республіці Польща, а також факт наявності у дочки сторін у зв`язку з таким навчанням потреби в матеріальній допомозі, зокрема з огляду на денну форму навчання, щоб виключало можливість її працевлаштування, контрактну основу навчання та інші обставини, на які посилається позивачка.

Таким чином, позивачка не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст. 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, а саме, як вже зазначалось, не надала належних та достовірних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про продовження дочкою навчання та наявність у неї потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням, що є підставою для відмови у задоволені позову.

Визнання відповідачем ОСОБА_2 тієї обставини, що донька після досягнення повноліття продовжує навчання, та його незаперечення проти позову, тобто фактично визнання позовних вимог, у даному випадку саме по собі не є безумовною підставою для задоволення позову, за відсутності в матеріалах справи належних і допустимих доказів, які б підтверджували достовірність таких обставин.

Так, системний аналіз положень ст. 206 ЦПК України свідчить про те, що визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам, та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості.

Наведена норма свідчить про те, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанова Верховного Суду від 09.09.2020 в справі № 572/2515/15-ц).

Отже, визнання позову не може підміняти собою доказування юридично значущих обставин, зокрема встановлення факту продовження навчання повнолітньою дитиною сторін та потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням такого навчання, що є обов`язковими умовами виникнення аліментних вимог відповідно до ст. 199 СК України.

На підставі вищевикладеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Поряд з цим, таке рішення не позбавляє позивачку ОСОБА_1 або повнолітню дочку сторін - ОСОБА_3 заявляти відповідні вимоги про стягнення аліментів із наданням суду належно оформлених доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Сидорова