Справа № 729/1203/25 2/729/36/26
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Булиги Н. О.

секретаря Романченко С .С.,

представника позивача адвоката Фурсія С.О.

представника відповідача адвоката Гунька О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПРАТ НАСК «Оранта» про стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в розмірі 700000 гривень, яка заподіяна йому внаслідок ДТП, що стала причиною смерті його дружини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.10.2024 року о 18 год 51 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Кіа Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав за межі проїжджої частини та на тротуарі здійснив наїзд на піщохода, дружину позивача - ОСОБА_3 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 померла.

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07.04.2025 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України. Вирок набрав законної сили 08.05.2025.

Позивач зазначає, що внаслідок винних дій ОСОБА_2 йому, як чоловіку загиблої дружини, було спричинено значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких стражданнях внаслідок втрати дружини, позбавлення підтримки з її боку як зараз, так і в майбутньому. Також їх спільні діти втратили матір і в подальшому вони не взмозі отримати її материнську любов та підтримку. Зазначені обставини, в які позивач був поставлений внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , спричинили йому психологічні страждання і мають негативні наслідки, а тому він, посилаючись на ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою від 29.07.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін.

Від відповідача, який перебуває у Державній установі «Божковська виправна колонія (№16)», до суду надійшла розписка, про те, що він 08.08.2025 року отримав копію ухвали суду від 29.07.2025.

23.12.2025 до участі у справі залучено співвідповідача ПРАТ НАСК «Оранта».

У судовому засіданні представник позивача позовні позовні вимоги підтримав із викладених у позові підстав та вважає, що заявлену позивачем до відповідача ОСОБА_2 суму можливо зменшити на 32 тис. грн., які було виплачено позивачеві страховиком ПРАТ НАСК «Оранта» у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що відповідач, не заперечуючи свою винуватість у вчиненні ДТП, внаслідок якої загинула ОСОБА_3 , дружина позивача, вважає заявлену до відшкодування суму завищеною, оскільки позивачем не надано доказів заподіяння йому моральних страждань та змін у житті, яких він зазнав внаслідок загибелі дружини. Вважає, що з урахуванням виплаченого ПРАТ НАСК «Оранта» страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду, стягненню з ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди позивачеві підлягає сума у розмірі 200 тис. грн.

09.01.2026 року через систему «Електронний суд» від представника співвідповідача ПРАТ НАСК «Оранта», адвоката Сагаль С. В., надійшов відзив на позов, в якому останній зазначає, що в даному випадку ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не повинна була залучатися в якості співвідповідача, оскільки із заявленого позову вбачається, що будь-які вимоги до страхової компанії відсутні. А отже відсутній і сам предмет позову. Зазначають, що позивач звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, а також отримував від страховика відповідні суми компенсацій, про що він був зобов`язаний повідомити суд.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми вбачається, що завдана шкода відшкодовується у повному обсязі та особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Разом з тим, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Представник відповідача зазначає, що цивільно правова відповідальність водія ТЗ «КІА СОРЕНТО» д. р. н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , була застрахована згідно чинного на час настання події ДТП полісу ОСЦПВВНТЗ № 221621854 терміном дії з 20.06.2024 року по 19.06.2025 року.

15.11.2024 року позивач звернувся до страховика із повідомленням про ДТП.

Разом з відзивом представником відповідача надано до суду розрахунки страхового відшкодування і страхові акти про виплату 10.06.2025 року позивачу ОСОБА_1 коштів у розмірі 32000 грн., 26.06.2025 року проведено оплату в рахунок компенсації моральної шкоди ОСОБА_4 - 32000 грн. та ОСОБА_5 - 32000 грн., а загалом 96000 грн., що дорівнює 12 мінімальних заробітних плат, що визначені ст. 27 Закону ОСЦПВВНТЗ, ліміт відповідальності страховика, в даному випадку по 32000 грн., на 3 осіб, які мають право на таку виплату.

Тобто, позивачу та його дітям, проведено у повному обсязі страхову виплату на 3 осіб в розмірі 96 тис. грн., обов`язки страховиком взяті на себе в силу договору виконані у повному обсязі.

Також, позивачу компенсовані витрати на поховання та встановлення надгробного пам`ятника в розмірі 43950 грн., було здійснено 2 оплати: 14950 грн. 20.06.2025 року та 29000 грн. - 23.12.2025 року. Рішення прийняті страховиком потерпілими не оскаржувалися.

На підставі викладеного, представник відповідача просить у задоволенні позову до співвідповідача - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відмовити у повному обсязі та перевести страхову компанію із статусу співвідповідача в статус третьої особи. Справу просить розглянути у відсутність представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Дослідивши письмові докази, заслухавши учасників справи, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07.04.2025 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК України, ч. 1 ст. 135 КК України та призначено йому покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років; за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_2 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років (а.с.9-15).

Із зазначеного вироку вбачається, що 25.10.2024 о 18 год. 51 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Кіа Sorento» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевищуючи максимальну дозволену швидкість в межах населеного пункту, рухався по вул.Незалежності в м.Бобровиця Ніжинського району Чернігівської області зі сторони вокзалу в напрямку центру міста. Рухаючись у вказаному напрямку, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, в результаті чого не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини, де на тротуарі біля буд. АДРЕСА_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, комплекс яких відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень та які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 на місці пригоди.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.11.1992 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали шлюб 21.11.1992 року (а.с.7).

Згідно копій свідоцтв про народження, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8-9).

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цивільно правова відповідальність водія ТЗ «КІА СОРЕНТО» д. р. н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , була застрахована згідно чинного на час настання події ДТП полісу ОСЦПВВНТЗ № 221621854, терміном дії з 20.06.2024 року по 19.06.2025 року.

15.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до страхувальника НАСК «Оранта» з повідомленням про ДТП за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до розрахунків страхового відшкодування та страхового акту №ОЦВЗ-24-25-22315/3, ОСОБА_1 здійснено виплату в рахунок компенсації моральної шкоди у розмірі 32000 гривень.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Визначення моральної шкоди та розмір її відшкодування регулюється статтею 23 ЦК України.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами,іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди вцілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Згідно з ч.1,2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 вказаної Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

В цьому рішенні, зазначається, що "з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги". Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За статтею 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.

Статтею 18 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

У судовому засіданні було встановлено, що цивільно правова відповідальність водія ТЗ «КІА СОРЕНТО» д. р. н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , була застрахована згідно чинного на час настання події ДТП полісу ОСЦПВВНТЗ № 221621854 і ОСОБА_1 здійснено виплату в рахунок компенсації моральної шкоди у розмірі 32000 гривень. При цьому, позовних вимог до ПРАТ НАСК «Оранта», після їх залучення у якості співвідповідача, позивачем заявлено не було.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є чоловіком ОСОБА_3 , яка померла від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих в результаті ДТП, що сталася з вини відповідача ОСОБА_2 внаслідок грубого порушення ним вимог ПДР під час керування транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, та який залишив її без допомоги у небезпечному для життя стані, тому суд вважає безумовним фактом, що позивачу заподіяно значну моральну шкоду від страждань (душевних, психічних тощо), які він зазнав через втрату дружини та матері його дітей, що є невідновлюваною подією та безмежним, нескінченним горем.

Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь- яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.

Оскільки душевні страждання з приводу раптової трагічної загибелі дружини позивача внаслідок дій відповідача ОСОБА_2 є очевидними, а моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, зважаючи, що позивач зазнав моральної травми, яка потребує відшкодування, з огляду на засади розумності та виваженості, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 500000 гривень.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись ст.ст.23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, ст.ст.13,18,81,83, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПРАТ НАСК «Оранта» про стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 500000 (п"ятсот тисяч) гривень у порядку відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , місце відбуття покаранн Державна установа «Божковська виправна колонія (№16)» с. Божківське Полтавська область вул. Центральна, 5.

Повний текст рішення складено 20 лютого 2026 року о 10 годині.

Суддя Бобровицького районного суду Н.О. Булига