РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року

м. Рівне

Справа № 570/1721/25

Провадження № 22-ц/4815/72/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи апеляційні скарги Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" та ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" про визнання відсутності між сторонами будь-яких цивільно-правових зобов`язань за кредитним договором, договором банківського обслуговування чи будь-якими іншими договорами, укладеними у будь-якій формі; визнання недійсною анкети-заявки на приєднання до банківського обслуговування і яка була сформована без дійсного, вільного, усвідомленого та підтвердженого волевиявлення; визнання, що електронний підпис, використаний для оформлення цієї анкети, не може вважатися підписом позивача; визнання відсутності договору між Позивачем та Відповідачем щодо створення або використання удосконаленого електронного підпису (УЕП), простого електронного підпису (ПЕП), або будь-якої іншої форми підпису; визнання недійсним будь-якого "документу", сформованого АТ "А-Банк" з використанням неідентифікованого чи симульованого електронного підпису Позивача; визнання незаконною обробку персональних даних Позивача з боку АТ "А-Банк" та визнання незаконною передачу персональних даних Позивача третім особам; зобов`язання АТ "А-Банк" припинити обробку персональних даних Позивача та видалити усі наявні персональні дані з власних баз та систем; зобов`язання АТ "А-Банк" не передавати персональні дані Позивача третім особам у майбутньому без письмової згоди Позивача; зобов`язати АТ "А-Банк" публічно вибачитися перед Позивачем, розмістивши вибачення на головній сторінці свого офіційного вебсайту протягом 180 днів із моменту набрання законної сили судовим рішенням; накладення на АТ "А-Банк" штрафу за незаконну обробку персональних даних та за незаконну передачу персональних даних третім особам,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року представник Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (скорочена назва АТ "А-БАНК" - Шкапенко О. В. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 (Відповідач) звернувся до АТ "А-БАНК" щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-БАНК". 01.07.2024 року, будучи клієнтом Банку, Позичальник уклав з Банком кредитний договір ABH0CT85670946, щодо надання останньому кредиту в розмірі 100000 грн. строком на 11 місяців (тобто до 30.06.2025 року) зі сплатою процентів у розмірі 75 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. (кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту). Станом на 14.04.2025 року заборгованість Відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 151963,58 грн., яка складається з: 100000 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 42708.76 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0.00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 9254.82 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. Кредитний договір підписано боржником за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-БАНК" (заяві на погодження використання електронного підпису).Зважаючи на неналежне виконання відповідачем свох зобов`язань перед банком позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь АТ "А-БАНК" 151963, 58 грн. заборгованості та стягнути судові витрати (сплата судового збору) в розмірі 2422,40 грн.

У травні 2025 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов (а.с. 100-132, том 1). Узагальнені доводи зводились до того, що орієнтовно 1 березня 2023 року позивач придбав у магазині торговельної мережі "АТБ" банківську картку з брендуванням відповідача. Придбання відбулося у зв`язку з поширеною в магазині рекламою, яка пропонувала отримати знижки на акційні товари до 40%, за умови користування зазначеною карткою. На момент придбання картки, окрім цінника та рекламних матеріалів про знижки, інша істотна інформація щодо правової природи продукту, умов використання, можливого укладення договору, відповідальності чи інших юридично значущих дій - не надавалась. Банк не ознайомив його з істотними умовами банківських договорів. Він не розумів, який саме документ підписує за допомогою СМС. Зазначає, що його персональні дані оброблялися з порушеннями законодавства. Суть цих порушень полягає в наступному: укладення правочинів без волевиявлення, без письмової форми, без ознайомлення зі змістом, без підпису, що суперечить принципам дійсності договору (Цивільний кодекс України). Нав`язування споживачеві фінансових умов без попереднього інформування, без розкриття наслідків, у формі обману, що прямо порушує права споживача (ЗУ "Про захист прав споживачів"). Створення електронних документів без жодного підпису або з симульованим "підписом", який не має правової сили, без укладення будь-якого договору чи надання повноважень (ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг"). Фальсифікація цифрового підпису або застосування електронного підпису без згоди, без контролю, без договору на надання електронних довірчих послуг, що є грубим порушенням ЗУ "Про електронні довірчі послуги" і Постанов НБУ. Імітація укладення електронного договору без ідентифікації клієнта, без підтвердження наміру, без акцепту істотних умов, що суперечить чітким вимогам ЗУ "Про електронну комерцію". Незаконна обробка персональних даних, яка здійснювалася без правової підстави, без договору, без інформування, без надання доступу до зібраних даних (ЗУ "Про захист персональних даних", ЗУ "Про інформацію"). Порушення процедур відкриття рахунку, передбачених Постановою НБУ № 162 - без заяви, без пред`явлення документів, без укладення договору. Незастосування вимог щодо цифрових підписів, встановлених Постановами НБУ № 151 та № 78 - зокрема, без фіксації підписання, без підтвердження ознайомлення, без контролю даних, без належної ідентифікації особи.

За наведеного просить суд ухвалити рішення, яким:

1)визнати відсутність між Позивачем та АТ "А-БАНК" будь-яких цивільно-правових зобов`язань за кредитним договором, договором банківського обслуговування чи будь-якими іншими договорами, укладеними у будь-якій формі;

2)визнати анкету-заявку на приєднання до банківського обслуговування, оформлену від імені Позивача, недійсною як таку, що була сформована без дійсного, вільного, усвідомленого та підтвердженого волевиявлення;

3)визнати, що електронний підпис, використаний для оформлення цієї анкети, не може вважатися підписом Позивача;

4)визнати відсутність договору між Позивачем та Відповідачем щодо створення або використання удосконаленого електронного підпису (УЕП), простого електронного підпису (ПЕП), або будь-якої іншої форми підпису;

5)визнати недійсним будь-який "документ", сформований АТ "А-БАНК" з використанням неідентифікованого чи симульованого електронного підпису Позивача;

6)визнати незаконною обробку персональних даних Позивача з боку АТ "А-БАНК";

7)визнати незаконною передачу персональних даних Позивача третім особам;

8)зобов`язати АТ "А-БАНК" припинити обробку персональних даних Позивача та видалити усі наявні персональні дані з власних баз та систем;

9)зобов`язати АТ "А-БАНК" не передавати персональні дані Позивача третім особам у майбутньому без письмової згоди Позивача;

10)зобов`язати АТ "А-БАНК" публічно вибачитися перед Позивачем, розмістивши вибачення на головній сторінці свого офіційного вебсайту протягом 180 днів із моменту набрання законної сили судовим рішенням;

11)накласти на АТ "А-БАНК" штраф за незаконну обробку персональних даних, згідно із Законом України "Про захист персональних даних";

12)накласти на АТ "А-БАНК" штраф за незаконну передачу персональних даних третім особам.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2025 року позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" заборгованість за кредитним договором № ABH0CT85670946 від 01.07.2024 року станом на 14.04.2025 року, яка складається з наступного:

- 100 000 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);

- 42708,76 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами,

- 0.00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією,

а всього 142 708 (сто сорок дві тисячі сімсот вісім) грн. 76 коп.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

Здійснено розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що АТ "А-Банк" належними та допустимими доказами довело факт укладення ОСОБА_1 кредитного договору, а також факт досягнення сторонами всіх його істотних умов. Встановивши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку товариству не повернуті, суд уважав за необхідне задоволити вимоги такого у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за наданим кредитом у розмірі 142 708 (сто сорок дві тисячі сімсот вісім) грн. 76 коп.

В частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені, суд виходив з того, що кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де покликається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд проігнорував низку клопотань про витребування доказів, які мали безпосереднє значення для встановлення факту існування чи відсутності правочинів та належності волевиявлення.

Суд не виконав свій обов`язок надати оцінку доказам сторони відповідача (позивача за зустрічним позовом), обмежившись лише доказами банку, які самі по собі були односторонніми документами без жодного підтвердження їх достовірності чи автентичності.

На думку апелянта презумпція дійсності правочину (ст. 204 ЦК) застосована без перевірки належної форми та волевиявлення.

Банк не надав дані фіксації з журналів баз даних, що перед кодом реально відображався текст договору/паспорт кредиту/графік; не надано даних про зв`язок коду з конкретною версією документу; відсутні докази попереднього інформування за ст. 9 ЗУ "Про споживче кредитування".

Заміна КЕП чи належного аналога "малюнком"/SMS відбулась без правової прив`язки і процедури. За відсутності ідентифікаційно?технічних доказів одноразовий код доводить лише факт технічної дії в системі, але не персональне волевиявлення щодо конкретного тексту договору.

Також не погоджується з висновками суду в частині використання банком персональних даних ОСОБА_1 . Вказує на відсутність доведеного факту згоди на використання та обробку персоналньих даних на ігнорування банокм вимог про їх видалення.

Апеллянт зазначає, що судом помилково враховано документи подані банком за межами процесуальних строків, водночас проігноровано заяву ОСОБА_1 про фіксацію відсутності відповіді на відзив (подана 15.05.2025).

На думку апелянта проявом упередженості та порушенням принципів змагальності і рівності сторін було ігнорування судом клопотань позивача за зустрічним позовом та невідкладне вирішення клопотань банку.

Вказує, що суд відмовив у задоволенні зустрічного позову без аналізу суті вимог і без мотивування, що суперечить вимогам ст. 263 ЦПК України (рішення має бути законним і обґрунтованим) та практиці ЄСПЛ (справа Проніна проти України, п. 23: обов`язок суду надавати обґрунтування, достатнє для розуміння стороною причин відмови).

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції вибірково інтерпретував його пояснення, неправильно витлумачив обставини використання мобільного застосунку та безпідставно визнав встановленим факт приєднання до публічної пропозиції банку. На думку апелянта, жодного підтвердження ознайомлення з текстом договору, погодження істотних умов кредитування або належного електронного підписання документів матеріали справи не містять.

Окремо апелянт наполягає на відсутності доказів відкриття на його ім`я банківського рахунку та фактичного отримання кредитних коштів, вважаючи надану банком виписку одностороннім документом, який не підтверджує існування договірних відносин.

На підставі викладеного, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та задовольнити вимоги 1-9 за зустрічним позовом.

Також, не погоджуючись з рішенням суду, апеляційну скаргу подало Акціонерне товариство "АКЦЕНТ-БАНК", де покликалося на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Узагальнені доводи апляційної скарги зводяться до того, що при відмові у стягненні пені суд послався на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, однак цивільний кодекс в даному питанні є не спеціальною, а загальною нормою законодавства, тому не підлягає застосуванню.

Спеціальними нормами, які регулюють спірні правовідносини, є норми Закону України "Про споживче кредитування", а саме пункт 6 Розділу IV його Прикінцевих та перехідних положень, згідно із яким неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24 січня 2024 року (оскільки Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року + 30 днів, тобто до 23 січня 2024 року, а з 24 січня вже заборона відсутня).

На підставі викладеного, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені та задовольнити такі вимоги за первинним позовом.

Акціонерне товариство "АКЦЕНТ-БАНК" правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу банку заперечив викладені у ній доводи.

Зокрема вказав, що дійсний договір відсутній, а навіть нібито за наявності договору, суд першої інстанції правомірно застосував п. 18 Прикінцевих положень ЦКУ, оскільки ця норма є загальною і діє для всіх грошових зобов`язань під час воєнного стану, якщо спеціальний закон не встановлює іншого. Банк не довів, що Закон "Про споживче кредитування" скасовує цю норму для його випадку.

Сторони по справі в судове засідання не з`явились і на відеозв`язок не вийшли. В даному випадку визначальним є не явка чи неявка сторін а наявність достатніх підстав для можливості перегляду оскарженого судового рішення, які на думку колегії суддів наявні по справі.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію").

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20-ц, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ч.1 ст. 76,77,79, ч.1 ст.80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ "А-БАНК" щодо отримання банківських послуг та підписав Анкеті-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-БАНК".

Відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 02.03.2023 р. в АТ "А-БАНК" підтвердив під підпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг, приєднався до них та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до Умов та Правил, викладеними на сайті Банку.

01.07.2024 року, будучи клієнтом Банку, Позичальник уклав з Банком кредитний договір ABH0CT85670946, щодо надання останньому кредиту в розмірі 100000 грн. строком на 11 місяців (тобто до 30.06.2025 року) зі сплатою процентів у розмірі 75 % щорічно та комісії в розмірі 0 грн. Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту.

Як встановив суд, у відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору (заяви клієнта, далі кредитний договір), ліміт цього договору: 100000 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 30.06.2025 року, терміном на 11 місяців.

Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 75% річних.

Відповідно до п. 7, Позичальник сплачує Банку комісію в розмірі 0.00 грн.

Станом на 14.04.2025 року заборгованість Відповідача за даним кредитним Договором, за розрахунком банку, складає 151 963.58 грн., з яких:

- 100000 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);

- 42708,76 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами;

- 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією;

- 9254,82 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею.

Ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду ОСОБА_1 вказаний розмір заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, контррозрахунку заборгованості не надав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за невиконання зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняється від її сплати внаслідок наявності військового стану в Україні з дня отримання кредиту та по день ухвалення рішення.

Такий висновок суду в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно частини першої статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким, зокрема розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 6-1 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".

Пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" виключено на підставі Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Також згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)".

На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України є чинними.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.

Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина друга статті 4 ЦК України).

Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15).

Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).

Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 та від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23).

Аналіз пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).

Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням грошових зобов`язань, що випливають із кредитного договору, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги банку про невідповідність рішення суду вимогам закону є безпідставними.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неусвідомленість його дій, відсутності волевиявлення на укладення правочину, непоінформованість про предмет та умови банківських послуг.

Як доводить сам позивач, він придбав банківську картку для користування акційними пропозиціями, встановив мобільний застосунок банку, надав персональні дані, здійснив авторизацію через пароль, що надійшов в СМС (ОТП) відповідно до статей 11-12 Закону "Про електронну комерцію", де прямо зазначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором є належною формою підпису і не є підставою для визнання правочину недійсним.

Надалі у полі для графічного підпису власноручно поставив відмітку "ні", однак продовжив користування банківським застосунком.

За таких обставин видозміна візуальної форми підпису не спростовує волевиявлення ОСОБА_1 на користування банківськими послугами.

Як вбачається з долучених відео та скріншотів процедури активації картки (на дослідженні яких наполягає сам ОСОБА_1 ), перед авторизацією за допомогою ОТП, застосунок містить посилання на Умови та Правила надання банківських послуг із застереженням, що натискаючи кнопку "Далі" особа погоджується з ними.

На стадії надання графічного підпису застосунок містить посилання на анкету-заяву та застереження, що ставлячи підпис, така заява вважається підписаною.

ОСОБА_1 не надавав висновків комп`ютерно-технічної експертизи, що встановлене програмне забезпечення банку унеможливлювало будь-яку дію окрім як продовження процедури активації, а зафіксований у копіях електронних доказів зміст домовленостей не відповідає тим, що підписував апелянт.

Крім того, кредитна заборгованість виникла не у зв`язку з активацією картки, а у зв`язку з наданням банком послуги "Швидка готівка" 01.07.2024 року, що передбачала окрему процедуру підписання (т.1 а.с. 9).

Факт надання коштів у розмірі 100000 гривень підтверджується меморіальним ордером № TR.37100148.529.65455 від 01.07.2024 року (т. 1 а.с. 12).

ОСОБА_1 вказує, що відмовився від отриманого кредиту, проте відомості про повернення коштів відсутні, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 15 "Про споживче кредитування" за якою протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит.

За таких обставин, позовні вимоги 1-5 зустрічного позову не підлягали до задоволення.

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" №675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Частиною 3 статті 14 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що реєстрація фізичної особи в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції означає надання нею згоди на використання та обробку її персональних даних і вчинення інших дій, передбачених Законом України "Про захист персональних даних".

Факт реєстрації в інформаційній системі фактично був підтверджений самим ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, тому його доводи щодо неправомірного використання і обробки даних банком є неспроможними.

У заяві щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком ОСОБА_1 погодився з тим, що повідомлений про свої права, пов`язані із зберіганням та обробкою персональних даних, про мету збору даних та осіб, яким передаються його персональні дані, та надано дозвіл Банку на обробку всіх персональних даних з метою та на умовах, встановлених у договорі про надання банківських послуг.

Між тим, суд виходить з того, що ОСОБА_1 не вказував, які конкретні умови договору надання банківських послуг порушив банк при обробці персональних даних.

Статтею 15 Закону України "Про захист персональних даних" визначено, що персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону.

Персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом; 3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого; 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 18 частини другої статті 8 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний зберігати (у спосіб, щоб оперативно надавати на запит відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, та в обсязі, достатньому для відновлення інформації щодо конкретних фінансових операцій, у тому числі у разі необхідності надання як докази у кримінальному провадженні) документи (у тому числі електронні), їх копії, записи, дані, інформацію щодо заходів, вжитих з метою виконання вимог у сфері запобігання та протидії, зокрема щодо здійснення належної перевірки клієнтів (у тому числі ідентифікації та верифікації представників клієнтів, встановлення їх повноважень), а також осіб, яким суб`єктом первинного фінансового моніторингу було відмовлено у встановленні ділових відносин та/або проведенні фінансових операцій, а також усі документи, що стосуються ділових відносин (проведення фінансової операції) з клієнтом (включаючи ділову, зокрема внутрішню, кореспонденцію, листування, звіти, запити, результати будь-якого аналізу під час здійснення належної перевірки клієнта), не менше п`яти років після припинення ділових відносин з клієнтом або завершення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтом.

Вказана вище норма (як і сам Закон) спрямована на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Зважаючи на встановлення між банком та ОСОБА_1 договірних правовідносин щодо надання банківських послуг, їх неприпинення, а також надану ним згоду на обробку персональних даних, підстав для визнання обробки персональних даних незаконною та їх видалення не встановлено.

У зв`язку з цим позовні вимоги 69 зустрічного позову задоволенню не підлягали.

Частиною другою статті 193 ЦПК України передбачено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічні позовні вимоги, в частині захисту персональних даних, вимог банку щодо повернення кредитної заборгованості не виключають.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Водночас, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що встановлено вимогою ч.2 ст. 77 ЦПК України.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять у предмет доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 подав клопотання про виклик працівників банку для надання пояснень як свідків.

Предметом доказування у цій справі є наявність та дійсність електронних правочинів, волевиявлення сторін, факт отримання та неповернення кредитних коштів, а також правомірність обробки персональних даних. Обставини комунікації працівників банку з позивачем після виникнення прострочення, їх посадові інструкції, внутрішні процедури або оцінка коректності риторики спілкування не є вирішальними для встановлення факту укладення правочинів, отримання грошових коштів та виконання сторонами зобов`язань.

Також не підлягало задоволенню клопотання про витребування інформації щодо передачі персональних даних третім особам, оскільки не було належним чином конкретизоване.

Матеріали справи містять докази реєстрації позивача в інформаційній системі банку, погодження умов обробки персональних даних та їх використання у зв`язку з наданням банківських послуг. Позивач не конкретизував жодного факту неправомірної передачі його персональних даних третім особам, який підлягав би перевірці судом.

Крім того, ОСОБА_1 просив витребувати докази від ТОВ "АТБ-Маркет" про організацію продажу картки, наявності інформації про кредит та умови користування, однак такі докази не спростовують виникнення та виконання спірного правочину.

Щодо клопотань про витребування (в АТ "А-БАНК") даних щодо фіксації та правового статусу взаємодії з Позивачем, а також копій документів, що підтверджують факт укладення договорів, надання згоди на обробку персональних даних та використання електронного підпису.

Колегія суддів звертає увагу, що частина вказаних доказів була надана банком разом з поданням позовної заяви, а значна частина є масивом внутрішніх технічних документів, які суд не може досліджувати без застосування спеціальних знань, частина стосуються внутрішньої організаційної діяльності банку, яка не має визначального значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи на підставі достатніх доказів, а його висновки відповідають цим обставинам.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки судове рішення залишено без змін, судовий збір покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.