Провадження № 2/484/263/26
Справа № 484/6704/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Шикері І.А., за участю секретаря судових засідань Туркалової І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) учасників справи, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.12.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ "Споживчий центр" укладений кредитний договір № 15.12.2024-100000327, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до умов ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачу кредит, у розмірі 4500 грн. строком на 140 днів, до 03.05.2025, зі сплатою відсотків та комісії. Позивач зобов`язання по кредитному договору виконав, проте відповідач свої кредитні зобов`язання належним чином не виконує внаслідок чого, виникла заборгованість, в сумі 10696,97 грн., з яких: 4266,15 грн. тіло кредиту, 4180,82 грн. заборгованість по процентам та 2250 грн. неустойки.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте до в позові міститься клопотання про розгляд справи відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, проте вдруге направив клопотання про відкладення розгляду справи, для надання можливості адвокату ознайомлення зі справою та додав довідку, що з 07.09.2024, є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , при цьому клопотання про зупинення провадження, або ж свого бажання стосовно зупинення провадження, на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суду не надав. Крім того, в справі відсутні будь-які дані про адвоката, який би представляв інтереси відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заяви сторін у справі, з суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.12.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ "Споживчий центр" укладений кредитний договір № 15.12.2024-100000327, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною Договору.

Умовами договору передбачено, що ТОВ "Споживчий центр" надає відповідачу кредитні кошти, 4500 грн. строком на 140 днів, до 03.05.2025, зі сплатою, в розмірі 1 % за 1 один день користування кредитом, Сторони узгодили, що проценти розраховують шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.

Укладення договору підтверджується наявною у матеріалах справи копією пропозиції (оферти) на укладення кредитного договору від 15.12.2024 та паспортом споживчого кредиту, які містять електронний підпис відповідача.

Відповідач свої кредитні зобов`язання належним чином не виконує внаслідок чого, виникла заборгованість, в сумі 10696,97 грн., з яких: 4266,15 грн. тіло кредиту, 4180,82 грн. заборгованість по процентам та 2250 грн. неустойки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію N 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Ч.12 ст.11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Судом встановлено, що кредитний договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» у тому числі заявку на укладення кредитного договору від 15.12.2024 пропозицію укладення кредитного договору та паспорт споживчого кредиту, підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису ОСОБА_1 . Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит зі сплатою відсотків та інших обов`язкових платежів у визначений договором строк.

Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором ТОВ "Споживчий центр" виконало належним чином, надававши відповідачу кредиті кошти, в сумі 4500 грн., зі сплатою відсотків, комісії, в той же час, відповідач свої зобов`язання не виконав і доказі на спростування тверджень позивача суду не надала.

Отже, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4266,15 грн. тіла кредиту та 4180,82 грн. заборгованості по процентам.

Стосовно стягнення неустойки, суд зазначає наступне.

Заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідача неустойки, в сумі 2250 грн., позивач посилався на те, що пункт 6.1. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», який передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Однак, даний пункт виключено відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Таким чином, на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.

В той же час, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки, в сумі 2500 грн. задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції, яка є чинною, встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

До того ж, за змістом кредитного договору, неможливо однозначно ідентифікувати, що договір № 15.12.2024-100000327, в розумінні вимог ЗУ «Про споживче кредитування», укладено як договір про споживчий кредит.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі ч.10 ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині вимог, тобто в розмірі 78,97 % від сплаченої суми судового збору.

Керуючись ст.ст.263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором №15.12.2024-100000327 від 15.12.2024, яка складається з: 4266,15 грн. тіла кредиту та 4180,82 грн. заборгованості по процентам, а всього стягнути 8446 (вісім тисяч чотириста сорок шість) грн. 97 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Споживчий центр" витрати по сплаті судового збору, в сумі 1912 (однієї тисячі дев`ятиста дванадцяти) грн. 97 коп.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05.02.2026.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, 01032, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: І.А.ШИКЕРЯ