Справа № 465/6989/25 Головуючий у 1 інстанції: Баран О.І.
Провадження № 22-ц/811/2971/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.,

секретаря: Заяць Я.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 серпня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19 серпня 2025 року позовну заяву Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, повернуто позивачу.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржило Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк».

В апеляційній скарзі не погоджується з тим, що суд першої інстанції повернув їх позов, чим фактично відмовив у доступі до правосуддя.

Наголошує на тому, що справа на момент подання позову до Франківського районного суду м. Львова та апеляційної скарги, є малозначною відповідно до закону, а тому представництво позивача АТ «ПУМБ» у суді першої та апеляційної інстанції здійснюється особою, яка не є адвокатом на підставі довіреності, що не суперечить вимогам цивільного процесуального закону.

Звертає увагу, що позовна заява була підписана представником позивача Бушко І.М., який діє на підставі довіреності, копію якої було додано до позову. В самій довіреності вказано, що вона видана саме працівнику АТ «ПУМБ» Бушко І.М. із зазначенням його посади. Довіреність представника Позивача юридичної особи АТ «ПУМБ» на ім`я Бушка І.М. підписана Головою Правління АТ «ПУМБ» Черненко С.П. та посвідчена нотаріально 16 січня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваль К.О. за реєстровим № 31.

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 серпня 2025 року у справі № 465/6989/25 про повернення позовної заяви АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 02 лютого 2026 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що наявні підстави для повернення позовної заяви, оскільки до позовної заяви не додано засвідчені у визначеному законом порядку копії документів, які підтверджують повноваження представника позивача підписувати та подавати позовну заяву до суду.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись , виходячи із наступних обставин.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звернутися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною 2 статті 60 ЦПК України визначено, що під час розгляду спорів, що виникають з трудових правовідносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Стаття 6 Конвенції «про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950, ратифікована ВР України 17.07.1997 гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства. Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

З тексту ст.6 Конвенції прямо витікає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом право на справедливий суд, хоча сам термін «доступність» у наведеній статті не вживається. Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

У справі Веііеt v. Fгапсе від 4 грудня 1995 року, Серія А, N 333-Б Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У справі «Golder v. The United Kingdom» від 21.02.1975 , ЄСПЛ вперше прийшов до висновку, що сама конструкція ст.6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч.1 ст.6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»підписана та подана до суду Бушком І.М.

До матеріалів справи долучено довіреність від 16 січня 2025 року (а.с. 11-12), з якої вбачається, що голова правління Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» - Черненко С.П., уповноважує головного фахівця Міжрегіонального відділу перевірок та супроводження кримінальних проваджень в РЦ Управління розслідувань та взаємодії з правоохоронними і судовими органами влади Департаменту безпеки банку - Бушка І.М. ставляти інтереси довірителя.

Поряд з вказаним документом, представником не підтверджено посадових обов`язків працівника, що вірно констатував суд першої інстанції.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що за приписами частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Таким чином, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша фізична особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Повноваження таких осіб відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно із пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у розглядуваній справі становить 36 800 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2025 року (3028 грн x 30 = 90 840 грн), а отже розглядувана справа на час подання позову належала до категорії малозначних.

Таким чином представником позивача у розглядуваній справі при поданні позовної заяви у серпні 2025 року могла бути фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років, мала цивільну процесуальну дієздатність, та повноваження якої підтверджені, зокрема, довіреністю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №826/5500/18 сформувала універсальний принцип, зміст якого полягає у тому, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань судочинства, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.

Аналогічний висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі №826/23910/15, від 27 вересня 2023 року у справі №367/1152/23.

Суд першої інстанції не звернув уваги на особливості представництва у малозначних справах та помилково повернув позовну заяву Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України, зазначивши, що Бушко І.М. не надав доказів на підтвердження повноважень на вчинення дій від імені позивача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений в ухвалі від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20, на який покликався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, є нерелевантним, адже він був викладений у справі, яка не відносилась до категорії малозначних.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

За вказаних обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»підлягає до задоволення, ухвала Франківського районного суду м. Львова від 19 серпня 2025 року до скасування, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 серпня 2025 року скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Шандра М.М.