Справа № 373/3425/25
Провадження № 2/373/411/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 січня 2026 року м .Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Лебедя В.В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Паладич А.О. через підсистему «Електронний суд» подала позов, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4676425 від 23.05.2024 у розмірі 62085,00 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір № 4676425 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 7000,00 грн на строк 360 днів, зі сплатою процентів, що становлять 1,5 % в день, стандартна процентна ставка застосовується в межах строку кредиту.

Також 27.05.2024 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 4676425 про надання споживчого кредиту від 23.05.2024, відповідно до умов якої суму кредиту було збільшено до 12000,00 грн.

24.01.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-02/25, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і за договором про № 4676425 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.05.2024.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 24.01.2025 № 01.02-02/25 ТОВ «Свеа Фінанс» набуло грошової вимоги до відповідача на загальну суму 62085,00 грн з якої: 12000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 44085,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 6000,00 грн - пеня.

Ухвалою судді від 12.11.2025 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 04.12.2025.

Судове засідання, призначене на 04.12.2025, було відкладене на 12.01.2026 в зв`язку з неявкою сторін по справі.

Судове засідання 12.01.2026 знято з розгляду в зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді. Розгляд справи відкладено до 29.01.2026.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, в позовній заяві просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення на веб-порталі «Судова влада України», відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направив.

У відповідності до вимог пунктів 1, 2, 4, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

До позову додано паперову копію електронного договору № 4676425 про надання споживчого кредиту від 23.05.2024 (далі - кредитний договір, договір), підписаного відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора (номер пароля 68029) та позикодавцем ТОВ «Лінеура Україна» в особі директора Пшеничного А.І.; додатки № 1 до договору (таблиця обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором) та № 2 (інформаційне повідомлення), копію паспорта споживчого кредиту.

Відповідно до п. 1.2, 2.1, 2.2 договору сума кредиту (загальний розмір) складає 7000,00 гривень. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до п. 1.2, 1.3 додаткової угоди суму кредиту збільшено на 5000,00 грн. Сума кредиту (загальний розмір) складає 12000,00 гривень.

Суд уважає наведені докази допустимими та належними.

На підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача позивачем представлено два листи ТОВ «Пейтек» від 24.01.2025, у яких вказується про перерахування коштів ТОВ «Лінеура Україна» його клієнту на підставі договору № 03012024-1 від 03.01.2024 на суму 7000,00 грн та 5000,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Лінеура Україна», загальний розмір заборгованості за кредитним договором відповідача становить 62085,00 грн.

Листи ТОВ «Пейтек» від 24.01.2025 та розрахунок заборгованості суд уважає допустимими, проте неналежними доказами, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір № 4676425, а 27.05.2024 укладено додаткову угоду до договору у формі електронного документу з використанням відповідачем електронного підпису.

Відповідно до частин 1-4 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.

Продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Після підписання відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «68029» кредитного договору позикодавцем ТОВ «Лінеура Україна» на виконання вимог п. 1.2, 2.1, 2.2 кредитного договору мало бути перераховано відповідачу грошові кошти в розмірі 7000,00 грн, а після підписання додаткової угоди до даного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора «69125» мало бути перераховано відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перерахування кредитних коштів позивач підтверджує листами ТОВ «Пейтек» від 24.01.2025, зі змісту яких слідує, що між первісним кредитором та ТОВ «Пейтек» було укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № 03012024-1 від 03.01.2024, відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна»: 23.05.2024 23:33:08 на суму 7000,00 грн та 27.05.2024 18:22:21 на суму 5000,00 грн, проте до позову не долучено доказів наявності правовідносин між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Пейтек», що могли би свідчити про здійснення переказу коштів на рахунок відповідача від імені позивача.

Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, можуть бути первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, вбачається, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 (далі - Положення) передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Відповідно до п. 46 Положення відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті.

До позову не додано виписку з клієнтського рахунку, клопотань від позивача про витребування судом документів протягом розгляду справи не надходило. Матеріали справи не містять доказів, що власником рахунку НОМЕР_2 є відповідач.

З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, вбачається, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Означені докази (листи ТОВ «Пейтек») не можуть відноситись до первинної бухгалтерської документації, не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем не представлено доказів про наявність договірних відносин між позивачем та ТОВ «Пейтек» з переказу платежів, за своїм змістом даний доказ не підтверджує переказ коштів на виконання договору № 4676425 від 23.05.2024 та додаткової угоди від 27.05.2024.

При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення певних обставин як то передбачено ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Таким чином, суд уважає недоведеними обставини, що підлягають доказуванню у справі, зокрема, перерахування позикодавцем ТОВ «Лінеура Україна» кредиту в розмірі 7000,00 грн та 5000,00 грн на картковий рахунок, що належав би відповідачу (надання кредиту), а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати слід покласти на позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», місцезнаходження: вул. Іллінська, буд. 8, м. Київ, 04070; ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

СУДДЯ: В.В. ЛЕБІДЬ