ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/120/24 Номер провадження 22-ц/814/835/26Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів Пилипчук Л.І., Чумак О.В. при секретарі судового засідання: Буйновій О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року до суду звернулася ОСОБА_3 із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В обґрунтування позову вказувала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_1 .. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наразі є повнолітнім. Шлюб між сторонами було розірвано 22.01.2014 року. До початку повномасштабної війни росії проти України їх син проживав разом з матір`ю.

До виповнення сину 18 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 сплачував аліменти на його утримання. На даний час син навчається закордоном та за дистанційним навчанням навчається у Кременчуцькому ліцеї № 13 «Авіор» з 13.11.2023 року. Усі витрати пов`язані із навчанням та проживанням сина закордоном несе вона, ОСОБА_3 самостійно протягом всього періоду навчання. Надавати добровільно матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_1 відмовляється, хоча був ініціатором виїзду сина закордон.

Просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь неї аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду та до досягнення сином 23 років за умови продовження навчання.

12 березня 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів та стягнення аліментів.

Вказав, що з березня 2022 року їх спільний син ОСОБА_5 проживає у Швейцарії разом з його нинішньою дружиною ОСОБА_6 та їх дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Крім соціального забезпечення Швейцарії він постійно перераховує сину гроші на картку. ОСОБА_3 сина не утримує, незаконно отримала від нього аліменти у розмірі 106418,94 грн. за період з березня 2022 року до грудня 2023 року, які використала на власні потреби. Просив стягнути зі ОСОБА_3 на його користь безпідставно отримані кошти у розмірі 106418,94 грн. та аліменти на його користь на утримання сина за минулий період, а саме, з березня 2022 року по 09.12.2023 року в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, з зарахуванням на картковий рахунок сина.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 вересня 2025 року у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання було відмовлено, крім того було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів та стягнення аліментів.

Витрати зі сплати судового збору у розмірі 3633,60 грн. віднести на рахунок держави.

З вказаним рішенням суду не погодився представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 вересня 2025 року, в частині зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

В обґрунтуваннях доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, чим було порушено права на судовий захист.

Вказує, що відповідачка ОСОБА_3 недобросовісно набула частку аліментів перерахованих в/ч НОМЕР_1 від доходів ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , крім того відповідачка не приймала участі в утриманні сина.

Відзив на адресу Полтавського апеляційного суду не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи була присутня позивачка, інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.09.2014 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 досяг повноліття.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчався за заочно-дистанційною формою навчання у Кременчуцькому ліцеї № 13 «Авіор» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району з 13.11.2023 року. З початком повномасштабного вторгнення росії на територію України у березні 2022 року виїхав до Швейцарії з нинішньою дружиною батька ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та їх дітьми, де отримали дозвіл на тимчасовий захист (статус біженців).

Відповідно до Контракту попереднього інтеграційного стажування (м. Беллінцона, Швейцарія), ОСОБА_4 з 01.09.2023 року по 31.08.2024 року проходив стажування для отримання бажаної спеціальності робітник кухні та отримував інтеграційне заохочення щомісячно у розмірі 300 швейцарських франків. Даний факт жодним учасником справи не заперечувався.

Відмовляючи задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за первісним позовом не доведено та не надано жодних доказів, які б підтверджували обставини викладені в позовні заяві. ОСОБА_4 проживає закордоном в Швейцарії разом із сім`єю батька з березня 2022 року і по даний час, на даний час працює, тобто отримує власні кошти, крім того батьки допомагають окремо. Відмовляючи в зустрічному позові суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем за первісним позовом не було надано належних та допустимих доказів, які підтверджували наявність доказів безпідставності отримання позивачкою аліментів та їх витрачання не на утриманні дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Аналогічний висновок по застосуванню ст.199 СК України міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.09.2014 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 досяг повноліття.

Відповідачем обов`язок по сплаті аліментів виконано в повному обсязі, заборгованість відсутня. Отримувачем аліментів була позивачка. Факт витрати аліментів не за цільовим призначенням по справі не встановлено.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчався за заочно-дистанційною формою навчання у Кременчуцькому ліцеї № 13 «Авіор» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району до 13.11.2023 року. З початком повномасштабного вторгнення росії на територію України у березні 2022 року виїхав до Швейцарії з нинішньою дружиною батька ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та їх дітьми, де отримали дозвіл на тимчасовий захист (статус біженців).

Відповідно до Контракту попереднього інтеграційного стажування (м. Беллінцона, Швейцарія), ОСОБА_4 з 01.09.2023 року по 31.08.2024 року проходив стажування для отримання бажаної спеціальності робітник кухні та отримував інтеграційне заохочення щомісячно у розмірі 300 швейцарських франків. Даний факт жодним учасником справи не заперечувався. З моменту набуття повноліття перебуває на спільному утриманні батьків.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовної заяви за первісним позовом та зустрічної позовної заяви, судом першої інстанції було вірно встановлено, що позивачем за первісним позовом не доведено та не надано жодних доказів, які б підтверджували обставини викладені в позовні заяві. ОСОБА_4 проживає закордоном в Швейцарії разом із батьком з березня 2022 року і по даний час, навчався для отримання робітничої професії, на даний час працює, тобто отримує власні кошти, крім того батьки допомагають окремо.

Що стосується зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем за первісним позовом не було надано належних та допустимих доказів, які підтверджували вжиття заході щодо отримання аліментів від відповідачки за первісним позовом за період з березня 2022 року по 09.12.2023 року та доказів ухилення останньої в наданні допомоги на утриманні дитини та не цільового використання отриманих аліментів. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, що ОСОБА_3 ухилялася від утримання дитини.

Що стосуються доводів апеляційної скарги, колегія суддів не бере до уваги, оскільки доводи апеляційної скарги викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при перегляді його в апеляційному порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренко Галини Олексіївни - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 02 лютого 2026 року.

Головуючий суддя: _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ Л.І. Пилипчук ___________________ О.В. Чумак