КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/4959/25

номер провадження: 22-ц/824/4095/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року у складі судді Шум Л.М., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного електронного договору №5317390 між ОСОБА_1 і товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») від 22 квітня 2024 року відповідач отримав кредит у сумі 10 000 грн 00 коп. строком на 360 днів. 28 серпня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №28082024/2.

27 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №9176078. 28 серпня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №28082024/2.

20 березня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі - ТОВ «Аванс Кредит») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №33839-03/2024, а 04 лютого 2024 року між сторонами укладено договір про надання фінансового кредиту №05906-02/2024. 19 вересня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19092024.

17 квітня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2857154. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу№14/06/21.

Позивач вказував, що ОСОБА_1 умови вказаних вище договорів не виконав і має заборгованість в загальній сумі 111 950 грн 89 коп.

З урахуванням наведеного, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість:

за кредитним договором №5317390 в розмірі 27 574 грн 10 коп., з яких: 9 917 грн 78 коп. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 12 656 грн 32 коп. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 5 000 грн 00 коп. - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня);

за кредитним договором № 9176078 в розмірі 22 862 грн 83 коп., з яких: 8 489 грн 00 коп. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 10 873 грн 83 коп. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 500 грн 00 коп. - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня);

за кредитним договором № 33839-03/2024 в розмірі 37 456 грн 70 коп., з яких: 11 525 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 931 грн 70 коп. - сума заборгованості за процентами;

за кредитним договором № 05906-02/2024 в розмірі 7 088 грн 26 коп., з яких: 3 150 грн 32 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 937 грн 94 коп. - сума заборгованості за процентами;

за договором позики № 2857154 в розмірі 16 969 грн 00 коп., з яких: 8 444 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 525 грн 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 5 000 грн 00 коп. - сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою; 00 грн 00 коп.

Загальний розмір заборгованості за вказаними вище договорами становить 111 950 грн 89 коп.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №5317390 в розмірі 27 574 грн 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №9176078 в розмірі 22 862 грн 83 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №33839-03/2024 в розмірі 37 456 грн 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №05906-02/2024 в розмірі 7 088 грн 26 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики №2857154 в розмірі 16 969 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» витрати на судовий збір в сумі 3 028 грн 00 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами права вимоги за кредитними договорами та договором позики (відсутність оригіналів договорів, первинних документів обліку, доказів сплати за договорами факторингу на користь первісних кредиторів). Матеріали справи не містять даних про те, що картка, на яку здійснено переказ, належить відповідачу.

Вказує, що є неналежними доказами надані позивачем довідка №33839-03/2024 від 20 березня 2024 року та довідка №05906-02/2024 від 04 лютого 2024 року, складені директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Велікановим С.М. та довідка №3466_46 від 30 січня 2025 року (про транзакції від 04 лютого 2024 року на суму 5 000 грн 00 коп. та 12 300 грн 00 коп.), зі змісту яких не можливо встановити кому саме та ким буде переведена сума транзакції зазначених коштів та на виконання якого зобов`язання. При цьому довідка №3466_46 від 30 січня 2025 року вказує про здійснення невідомої транзакції від 04 лютого 2024 року на суму 5 000 грн 00 коп., хоча самий перший договір датований від 20 березням 2024 року. Таким чином вважає, що судом при задоволенні позовної заяви не було встановлено справжність правової природи укладених між позивачем та відповідачем договорів.

Зазначає, що Законом України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що був прийнятий 18 березня 2022 року, на час дії воєнного стану та в тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування споживач не має нести відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язань за споживчим кредитом. У разі допущення такого прострочення позичальник звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Також забороняється у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит збільшення процентної ставки за користування кредитом, крім випадків, коли кредитним договором передбачено застосування змінюваної процентної ставки. Таким чином вважає, що пеня стягнута за рішенням суду є незаконною, з огляду на законодавчу заборону її стягнення.

Крім того, вказує, що ненадання позивачем оригіналу кредитного договору, про наявність якого він сам зазначає, та інших доказів, які згідно зі ст.ст.517, 1082 ЦК України, ч.6 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» первісний кредитор зобов`язаний був надати позивачу, а позивач - надати їх суду з позовною заявою, унеможливлює задоволення позову як недоведеного, оскільки позивачем не виконано тягар доказування своїх вимог.

Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» - Дергунова А.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення - без змін. Вказує, що кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. Не спростування відповідачем презумпції правомірності кредитного договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитного договору, підлягають виконанню. Таким чином, заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідач не надав жодних доказів несанкціонованого доступу до його особистого кабінету, використання його персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.

Зазначає, що надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику та обґрунтування розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, отже позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є законними та обґрунтованими. Звертає увагу, що первісні кредитори: ТОВ «Мілоан», ТОВ «Аванс кредит», ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», є фінансовими, а не банківськими установами. Зважаючи на положення Закону України «Про платіжні послуги», інформаційний лист (довідка) платіжного сервісу (платіжної системи), через який здійснювалося перерахування коштів, є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити. Долучені до позовної заяви інформаційні листи про перерахування коштів від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» містять інформацію про перерахування коштів набанківську картку визначену відповідачем в кожному договорі, що у сукупності з іншими доказами, такими як укладені кредитні договори та розрахунки заборгованості, належним чином підтверджують факт надання кредитних коштів відповідачу. Вимога відповідача про надання саме банківської виписки є помилковою, оскільки платіжні операції в даному випадку здійснювалися через небанківську платіжну систему, і відповідний інформаційний лист є належним первинним документом, що підтверджує транзакцію.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі

Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримав грошові кошти за кредитними договорами та договором позики (кредитний договір №5317390 від 22 квітня 2024 року, кредитний договір №9176078 від 27 квітня 2024 року, кредитні договори №33829-03/2024 та №05906-02/2024 від 20 березня 2024 року, договір позики №2857154 від 17 квітня 2024 року), однак належним чином їх не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складається з основного боргу, процентів та нарахованих штрафних санкцій (пені), а право вимоги перейшло до позивача на підставі договорів факторингу (договір факторингу №28082024/2 від 28 серпня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем; договір факторингу №19092024 від 19 вересня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем; договір факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем). Тому, визнавши електронні договори такими, що відповідають письмовій формі, встановивши підтвердженість розміру заборгованості письмовими доказами та відсутність заперечень відповідача, суд дійшов висновку про доведеність порушення ОСОБА_1 договірних зобов`язань і наявність правових підстав для стягнення суми боргу за договорами.

Однак з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитись не можна з таких підстав.

Щодо договору про споживчий кредит № 5317390.

Судом встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що 22 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 5317390, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2 укладеного кредитного договору, сума кредиту становить 10 000 грн 00 коп.

Відповідно до п.1.3 кредитного договору, кредит надається строком на 360 днів за умови виконання позичальником графіку платежів з 22 квітня 2024 року (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється графіком платежів.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що кредитні кошти надаються безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_1 *21.

Цей кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 кредитного договору, порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 серпня 2024 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28082024/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстр боржників.

Згідно з п.1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушені грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

У відповідно до Реєстру боржників №1 від 28 серпня 2024 року до договору факторингу 28082024/2 від 28 серпня 2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27 574 грн 01 коп., з яких: 9 917 грн 78 коп. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 12 656 грн 32 коп. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 5 000 грн 00 коп. - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).

Щодо договору про споживчий кредит № 9176078.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 9176078, який укладено в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 кредитного договору, порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника.

Відповідно до п.2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються ТОВ «Мілоан» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.

Згідно з п.1.1 кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування TOB «Мілоан» грошових коштів у сумі, визначеній у п.1.2 кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п.2.1 кредитного договору.

Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач також підтверджує, що умови договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану, а інформація надана йому кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

28 серпня 2024 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 28082024/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Міліоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Пунктом п.1.1 договору факторингу передбачено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з п.1.2 договору факторингу сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акт прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому -передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до Реєстру боржників №2 від 28 серпня 2024 року до договору факторингу № 28082024/2 від 28 серпня 2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22 862 грн 83 коп., з яких: 8 489 грн 00 коп. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 10 873 грн 83 коп. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 500 грн 00 коп. - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).

Щодо договору про надання фінансового кредиту № 33839-03/2024 та № 05906-02/2024.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, 20 березня 2024 року між ТОВ «Аванс Кретит» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 33839-03/2024, а 04 лютого 2024 року між сторонами укладено договір про надання фінансового кредиту №05906-02/2024,які підписані електронним підписом позичальника, що створений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений у п.8 цих договорів, реквізити та підписи сторін.

Відповідно до п.1.6 укладених кредитних договорів, кредит надається ТОВ «Аванс Кредит» позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на рахунок позичальника за реквізитами платіжної картки №5355-28-хххх-1509 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс Кредти» суми кредиту за вказаними реквізитами.

Згідно з п.7.6 укладених договорів, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс Кретит», які розміщені на веб-сайті товариства.

19 вересня 2024 року між ТОВ «Аванс Кретит» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19092024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кретит» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Аванс Кретит» права вимоги до боржників вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до п.1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з п.1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Згідно з реєстром боржників від 19 вересня 2024 року до договору факторингу № 19092024 від 19 вересня 2024 року підтверджено, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 37 456 грн 7 коп., з яких: 11 525 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 931 грн 70 коп. - сума заборгованості за процентами.

Також відповідно до реєстру боржників від 19 вересня 2024 року до договору факторингу № 19092024 від 19 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимог до відповідача в сумі 7 088 грн 26 коп., з яких: 3 150 грн 32 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 937 грн 94 коп. - сума заборгованості за процентами.

Щодо договору позики № 2857154.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 квітня 2024 року між ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2857154.

Згідно з п.1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги (п.п.5.1. п.5 договору позики), а також погодився, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciyа, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі, (п.п.5.3 п.5 договору позики).

Відповідно до п.21 договору позики, цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно- телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно Закону України «Про електронну комерцію» та із додат5ковим накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу згідно вимог Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику, затвердженого постановою Національного банку України від 03 листопада 2021 року №113.

14 червня 2021 року між ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ці права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Пунктом 1.1 договору факторингу передбачено, що згідно умов цього договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступите факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату зі процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання який належить клієнту.

Згідно з п.9.1 договору факторингу, зі змінами та доповненнями відповідно до додаткової угод №7 від 13 червня 2022 року, даний договір є дійсним протягом 11 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна зі сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до закінчення строку дії договору, договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік.

Відповідно до Реєстру боржників №31 від 25 вересня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги до відповідача в сумі 16 969 грн 00 коп., з яких: 8 444 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 525 грн 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 5 000 грн 00 грн 00 коп. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1,3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до приписів ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику)грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду і якості. За договором позики позикодавець має право отримати від позичальника проценти в обумовленому договором розмір або на рівні облікової ставки НБУ (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

За змістом ст.526, ч.1 ст.530 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст.215 ЦК України).

У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Важливо щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

У справі що розглядається, усі п`ять договорів підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який містить набір цифрових та буквених символів.

Отже усі п`ять договорів, стягнення заборгованості за якими є предметом розгляду цієї справи, підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання ним цих договорів. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори та договір позики між первісними кредиторами та відповідачем не були б укладеними.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та інших і судова практика у цій категорії справ є незмінною.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зміст кредитних договорів №5317390, №9176078, №33839-03/2024, №05906-02/2024 та договору позики №2857154 свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів: суми кредиту, строку кредитування, розміру та порядку нарахування процентів, порядку здійснення розрахунків, в кожному з договорів вказано номер електронного платіжного засобу позичальника, на який здійснено перерахування коштів.

Наведені вище встановлені обставини в їх сукупності спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність доказів належності відповідачу електронних підписів на договорах та відсутності доказів наявності кредитних правовідносин між ним та первісними кредиторами.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про доведеність наявності кредитних правовідносин між первісними кредиторами та ОСОБА_1 є правильними.

Доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачем таких доказів не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

За загальним правилом, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України).

Проте відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Тобто договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

Предметом договору факторингу згідно зі ст. 1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Як зазначалось вище, право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 позивач набув послідовно за окремими ланцюжками відступлення.

За кредитним договором №5317390 від 22 квітня 2024 року та кредитним договором №9176078 від 27 квітня 2024 року первісним кредитором було ТОВ «Мілоан».

28 серпня 2024 року ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договір факторингу №28082024/2. Перехід прав вимоги відбувся з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників. Це підтверджується витягами з Реєстру боржників №1 і №2 від 28 серпня 2024 року.

За кредитним договором №33839-03/2024 та кредитним договором №05906-02/2024 від 20 березня 2024 року первісним кредитором було ТОВ «Аванс Кредит».

19 вересня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договір факторингу №19092024. Після підписання акта приймання-передачі реєстру боржників позивач став новим кредитором. Це підтверджується відповідними реєстрами/витягами від 19 вересня 2024 року із визначенням сум заборгованості за кожним договором.

За договором позики №2857154 від 17 квітня 2024 року первісним кредитором було ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Відступлення прав вимоги на користь позивача здійснювалося на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року (зі змінами та пролонгацією). Набуття позивачем права вимоги саме до ОСОБА_1 підтверджено витягом з Реєстру боржників №31 від 25 вересня 2024 року.

Установлено та не спростовано боржником ОСОБА_1 , що він не виконав свої боргові зобов`язання за кредитними договорами та договором позики, ні первісним кредиторам, ні новому кредитору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять даних про те, що укладені між первісними кредиторами (ТОВ «Мілоан», ТОВ «Аванс Кредит», ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів») та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договори факторингу про відступлення прав вимоги, відповідно до яких відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами №5317390, №9176078, №33839-03/2024, №05906-02/2024 та договором позики №2857154, у встановленому законом порядку визнані недійсними, і таких доказів ОСОБА_1 суду не надав. Відтак зазначені правочини в силу ст. 204 ЦК України є правомірними.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що позивач не набув права вимоги до нього, оскільки матеріалами справи підтверджено укладення договорів факторингу, наявність актів/реєстрів боржників із зазначенням відповідача та розміру заборгованості, а доказів визнання цих правочинів недійсними або відсутності переходу права вимоги, відповідач суду не надав, у зв`язку з цим діє презумпція правомірності правочину відповідно до ст.204 ЦК України.

До того ж ОСОБА_1 не надав жодних доказів виконання зобов`язань перед первісними кредиторами чи новим кредитором, що також спростовує його заперечення щодо відсутності у позивача статусу кредитора.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53,54), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункти 6.22-6.25), від 19 травня 2020 року у справі №910/23028/17 (пункт 6.28) та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 176/3645/14-ц та ряді інших.

Отже, установивши, що ОСОБА_1 у березні-квітні 2024 року через особисті кабінети на сайтах кредитодавців уклав п`ять електронних договорів (№5317390 від 22 квітня 2024 року, №9176078 від 27 квітня 2024 року, №33839-03/2024 та №05906-02/2024 від 20 березня 2024 року, №2857154 від 17 квітня 2024 року), підтвердив їх одноразовим ідентифікатором (кодом), самостійно зазначив реквізити платіжної картки, на яку були перераховані кошти, отримав кредитні та позикові кошти, проте у визначені договорами строки їх не повернув, право вимоги за всіма договорами перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договорів факторингу (від 28 серпня 2024 року, від 19 вересня 2024 року, від 14 червня 2021 року із реєстрами боржників), та ОСОБА_1 не надав жодного доказу погашення боргу, не спростував належність електронного підпису, не довів відсутність отримання коштів і не оспорив правочини у встановленому порядку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між сторонами існують грошові зобов`язання, порушені відповідачем.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним утворення заборгованості за цими договорами, оскільки факт отримання коштів, чинність переходу права вимоги та невиконання обов`язку повернення боргу, підтверджені доказами, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 як основної суми боргу, так і строкових процентів, нарахованих у межах погоджених строків кредитування.

Разом з тим, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем до складу заборгованості включено платежі, які мають штрафний характер, а саме: за кредитним договором №5317390 - 5 000 грн 00 коп. як неустойка (штраф, пеня); за кредитним договором №9176078 - 3 500 грн 00 коп. як неустойка (штраф, пеня); за договором позики №2857154 - 5 000 грн 00 коп. як проценти за понадстрокове користування позикою.

При цьому, зазначені за договором позики №2857154 проценти за понадстрокове користування позикою в сумі 5 000 грн 00 коп. за своєю правовою природою не є платою за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, а виступають способом відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто фактично мають характер неустойки (штрафної санкції), незалежно від їх формального найменування у договорі.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX, серед іншого, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу та доповнено його Пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Здійснюючи тлумачення цього пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, Верховний Суд в постанові від 12 червня 2024 року у справі № 910/10901/23 виснував, в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів.

Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23.

Отже на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати пені, однак суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення на користь позивача пені.

24 лютого 2022 року Указом Президента України N 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год30 хв 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

Таким чином, враховуючи, що всі спірні договори були укладені у 2024 році, тобто в період дії воєнного стану в Україні, а нараховані позивачем платежі: 5 000 грн 00 коп. за договором №5317390; 3 500 грн 00 коп. - за договором №9176078 та 5 000 грн 00 коп. - за договором позики №2857154, за своєю правовою природою є відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов`язання (неустойкою), колегія суддів вважає, що на правовідносини сторін підлягають застосуванню положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

З огляду на зазначене, відповідач на період дії воєнного стану звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) та інших санкцій, пов`язаних із простроченням виконання грошового зобов`язання, а нараховані після 24 лютого 2022 року такі платежі підлягають списанню кредитодавцем.

Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України на наведені вище приписи закону та встановлені обставини справи уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 сум неустойки та інших штрафних платежів, нарахованих за прострочення виконання грошових зобов`язань, хоча такі нарахування здійснені у період дії воєнного стану та відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягають стягненню.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року в частині розміру стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»заборгованості за кредитним договором №5317390, за кредитним договором №9176078 та за договором позики №2857154 підлягає зміні, стягнувши зОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»: суму заборгованості за кредитним договором №5317390 у розмірі 22 574 грн 10 коп.; суму заборгованості за кредитним договором №9176078 у розмірі 19 362 грн 83 коп.; суму заборгованості за договором позики №2857154 у розмірі 11 969 грн 00 коп.

В іншій частині заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року слід залишити без змін.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за подання даного позову сплатило судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп. (а.с.1).

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позов, то понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 662 грн 86 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року в частині розміру стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором №5317390, за кредитним договором №9176078 та за договором позики №2857154, а також стягнення судового збору змінити - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №5317390 в розмірі 22 574 (двадцять дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) грн 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №9176078 в розмірі 19 362 (дев`ятнадцять тисяч триста шістдесят дві) грн 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики №2857154 в розмірі 11 969 (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 2 662 грн 86 коп.

В іншій частині заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2026 року.

Головуючий

Судді: