Справа № 482/272/26
Номер провадження 2-з/482/9/2026
УХВАЛА

про забезпечення позову

19 лютого 2026 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Кічули В.М., розглянувши в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення, що проводиться приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В., на підставі виконавчого напису № 997, вчиненого 05.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» заборгованості.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявниця посилається на те, що за час розгляду справи у суді за виконавчим написом, який вона просить визнати таким, що не підлягає виконанню, може бути реально виконане стягнення на грошові кошти заявниці, оскільки приватним виконавцем відкрито на підставі цього виконавчого напису виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, через що рішення на користь позивача втратить практичний сенс, його виконання буде неможливим.

Дослідивши заяву про забезпечення позову з доданими до неї документами, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цивільні справі № 482/272/26, яка надійшла в провадження Новоодеського районного суду Миколаївської області, є визнання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п. 6 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із наданих заявником доказів встановлено, що 05.03.2020 року приватним нотаріусом Богомоловою Д.І. вчинено виконавчий напис за № 997 про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованості.

У приватного виконавця Клименка Р.В. на примусовому виконання перебуває оскаржуваний виконавчий напис та приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 61657517. В рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем 26.03.2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 14.10.2008 року зареєструвала шлюб, у зв`язку із чим змінила своє прізвище на « ОСОБА_3 » (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

З`ясувавши обсяг позовних вимог ОСОБА_1 , оцінивши спосіб і обсяг забезпечення позову, про яке просить заявник, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак, порушить його права на судовий захист, суд приходить до висновку, що вид та об`єм забезпечення позову, про яке просить заявник, відповідає позовним вимогам, не порушує права інших осіб, а відтак підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-157 ЦПК України, суд,-

постановив:

Заяву задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 05 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною за № 977 про стягнення з ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованості, яке проводиться приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем в межах виконавчого провадження № 61657517, до набрання судовим рішенням з розгляду цивільної справи № 482/272/26 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, законної сили.

Стягувач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Боржник: товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», , адреса: 02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, 202/203, літ. А, оф. 602.

Строк пред`явлення даної ухвали до виконання - 3 роки.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом і виконується негайно, в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Примірник ухвали направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя: В.М. Кічула