УХВАЛА

20 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 824/103/24

провадження № 61-6643ав25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою компанії MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка)

на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року у справі за заявою Міністерства оборони України про ухвалення додаткового рішення у справі

за заявою Міністерства оборони України про визнання і надання дозволу

на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при

Торгово-промисловій палаті від 05 березня 2024 року у справі № 243/2023

за позовом Міністерства оборони України (Україна) до MS.BROS DIS

TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка) про стягнення коштів

як відшкодування авансового платежу, штрафних санкцій за непоставку товарів

у погодженні терміни, 3 % річних, відшкодування арбітражного збору та процентної ставки 3 % річних розрахованої на авансовий платіж з 29 квітня 2023 року

до дати повної виплати зазначеної суми згідно з остаточним арбітражним

рішенням,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2024 року Міністерство оборони України звернулось до Київського апеляційного суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті від 05 березня 2024 року у справі № 243/2023 за позовом Міністерства оборони України (Україна) до MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка) про стягнення коштів як відшкодування авансового платежу, штрафних санкцій за непоставку товарів у погодженні терміни, 3 % річних, відшкодування арбітражного збору та процентної ставки 3 % річних розрахованої на авансовий платіж з 29 квітня 2023 року до дати повної виплати зазначеної суми згідно

з остаточним арбітражним рішенням.

Київський апеляційний суд ухвалою від 28 жовтня 2024 року заяву Міністерства оборони України задовольнив.

Визнав і надав дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті від 05 березня 2024 року у справі № 243/2023 за позовом Міністерства оборони України (Україна) до MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка) про стягнення коштів

як відшкодування авансового платежу, штрафних санкцій за недоставку товарів

у погодженні терміни, 3 % річних, відшкодування арбітражного збору та процентної ставки 3 % річних розрахованої на авансовий платіж з 29 квітня 2023 року.

Видав виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті

від 05 березня 2024 року у справі № 243/2023 про стягнення

з MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка) на користь Міністерства оборони України:

- заборгованості у загальному розмірі 3 027 152, 01 дол. США, яка складається

з: 2 924 100,00 дол. США в якості відшкодування авансового платежу

за непоставлений товар; 61 917,20 дол. США як штрафні санкції

за непоставку товару в узгоджені терміни, 17 784, 94 дол. США в якості

3 % річних з 14 лютого 2023 року по 28 квітня 2023 року, 23 349, 87 дол. США в якості відшкодування арбітражного збору,

- 3 % річних, які нараховуються на суму передоплати, яка підлягає поверненню

(2 924 100,00 дол. США) у період з 29 квітня 2023 року до дати повернення передоплати, присудженої за рішенням.

Стягнув з MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка)

на користь Міністерства оборони України судовий збір у сумі 1 211,00 грн.

07 березня 2025 року Міністерство оборони України звернулося до Київського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яку обґрунтувало тим, що ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року було задоволено заяву Міністерства оборони України про визнання і надання дозволу

на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду

при Торгово-промисловій палаті від 05 березня 2024 року у справі № 243/2023

та постановлено видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті

від 05 березня 2024 року у справі № 243/2023 про стягнення з MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка) на користь Міністерства оборони України судовий збір у сумі 1 211,00 грн.

Водночас, в ухвалі Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року не було

у повному обсязі вирішено питання про судові витрати Міністерства оборони України, оскільки Міноборони було сплачено судовий збір за подання заяви

про забезпечення позову та про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Таким чином, після постановлення вказаної ухвали залишається невирішеним питання покладення на відповідача (MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI)

1 211,40 грн судового збору, сплаченого Міноборони у межах справи № 824/103/24.

Київський апеляційний суд ухвалою від 07 квітня 2025 року задовольнив заяву Міністерства оборони України про ухвалення додаткового рішення.

Стягнув з MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка) на користь Міністерства оборони України судовий збір у сумі 1 211,40 грн.

08 травня 2025 року посадова особа компанії MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка) - Самі Тюйсюз засобами електронного зв`язку подала

до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року.

23 травня 2025 року апеляційна скарга MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка) разом з матеріалами цивільної справи № 824/103/24 надійшла на розгляд до Верховного Суду.

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Верховний Суд ухвалою від 29 травня 2025 року апеляційну скаргу компанії

MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка) на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року залишив без руху та встановив апелянту строк для усунення недоліків.

Також цією ухвалою апелянта повідомлено про наслідки невиконання вимог ухвали суду, зокрема апелянту роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали апеляційна скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню.

Відповідно до підтвердження про надсилання копію ухвали Верховного Суду

від 29 травня 2025 року надіслано апелянту 03 червня 2025 року на дві електронні адреси, які зазначені у апеляційній скарзі.

Копія ухвали Верховного Суду від 29 травня 2025 року направлялася

на поштову адресу компанії MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка), зазначену апелянтом у апеляційній скарзі, а саме: 06550,

Чанкая-АНКАРА-ТР, мкр. Йилдизевлер, пр. Алжира, 10/5.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення разом

з копією зазначеної ухвали повернено до Верховного Суду без вручення адресату

з відміткою «одержувач відсутній під час доставки».

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду

від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-6, від 21 січня

2021 року у справі № 910/16249/19, від 19 травня 2021 року у справі № 910/16033/20, від 20 липня 2021 року у справі № 916/1178/20).

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

До касаційного суду заява про зміну місця проживання або перебування

апелянта не надходила.

Додатково суд касаційної інстанції направляв апелянту копію ухвали Верховного Суду від 29 травня 2025 року у порядку, визначеному Конвенцією про вручення судових та позасудових документів за кордоном у цивільних та комерційних справах від 15 листопада 1965 року.

Відповідно до трекінгового повідомлення з Укрпошти рекомендоване повідомлення вручено уповноваженому органу Турецької Республіки 08 серпня 2025 року.

Статтею 15 Конвенції про вручення судових та позасудових документів за кордоном у цивільних та комерційних справах від 15 листопада 1965 року визначено, що якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач

не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що

a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території,

b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови:

a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією,

b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців,

c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.

З дати направлення копії ухвали Верховного Суду від 29 травня 2025 року у порядку, визначеному Конвенцією про вручення судових та позасудових документів за кордоном у цивільних та комерційних справах від 15 листопада 1965 року, сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

12 листопада 2025 року Верховний Суд направив уповноваженому органу Турецької Республіки лист з проханням надати на офіційну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду інформацію про стан виконання судового доручення щодо вручення документів у справі № 824/103/24 (провадження № 61-6643ав25) апелянту - MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка).

Відповідно до повідомлення з Укрпошти (перевірка статусу відстеження) указаний лист вручено уповноваженому органу Турецької Республіки 26 листопада 2025 року.

Станом на 20 лютого 2026 року будь-яких документів на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 29 травня 2025 року апелянтом не надано.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує

при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» (заява № 70329/12 та 5 інших заяв) зазначав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись

із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі

із апеляційною скаргою, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема,

на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи.

Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також

не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе

у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 не заходить так далеко,

щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті

до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику.

Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому

апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені

пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав

та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Пунктом 6 частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 753/21967/15-ц зазначено, що добросовісність учасників судового процесу, зокрема полягає у тому, щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та вживати заходи щодо обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судом обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

Верховний Суд зазначає, що апелянт мав можливість слідкувати за ходом розгляду своєї справи, дізнаватися про його результати та у встановлені процесуальні строки виправити недоліки його апеляційної скарги, оскільки ухвала Верховного Суду

від 29 травня 2025 року у відкритому доступі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Апелянту надавався достатній строк для усунення недоліків апеляційної скарги, однак він не проявив належної обачності в захисті своїх прав, не цікавився результатами розгляду апеляційної скарги.

Верховний Суд вчинив всі можливі процесуальні дії щодо вручення копії ухвали

про залишення апеляційної скарги без руху.

До суду касаційної інстанції від апелянта не надходила заява про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

Станом на 20 лютого 2026 року вимоги ухвали Верховного Суду від 29 травня

2025 року апелянт не виконав, недоліки апеляційної скарги не усунув і відомості

про те, що апелянт вживав заходи щодо усунення недоліків скарги, у Єдиній автоматизованій системі діловодства Верховного Суду відсутні.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги,

яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу,

а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом статті 185 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 357 ЦПК України).

За таких обставин оскільки апелянтом недоліки апеляційної скарги

не усунено, вказане свідчить про невиконання ним вимог ухвали, що

перешкоджає вирішенню питання про відкриття апеляційного провадження

і є підставою для визнання апеляційної скарги неподаною та повернення особі,

яка її подала.

За загальним правилом, повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 260, 185, 357 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу компанії MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI

(Турецька Республіка) на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 квітня

2025 року у справі за заявою Міністерства оборони України про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою Міністерства оборони України

про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті від 05 березня 2024 року у справі № 243/2023 за позовом Міністерства оборони України (Україна) до MS.BROS DIS TICARET LIMITED SIRKETI (Турецька Республіка) про стягнення коштів

як відшкодування авансового платежу, штрафних санкцій за непоставку товарів

у погодженні терміни, 3 % річних, відшкодування арбітражного збору та процентної ставки 3 % річних розрахованої на авансовий платіж з 29 квітня 2023 року до дати повної виплати зазначеної суми згідно з остаточним арбітражним рішенням, вважати неподаною та повернути апелянту.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги надіслати особі,

яка подала скаргу разом з доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню

не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко