Справа № 688/5769/25
Провадження № 2/682/363/2026
23 лютого 2026 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючого судді Матвєєвої Н.А.
з участю секретаря судового засідання Кисельової А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" виконав свої зобов`язання у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, шляхом переказу коштів на банківську карту клієнта. В свою чергу, відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом не надав, у результаті чого у відповідача перед ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" утворилась заборгованість у сумі 115830 грн.
Ухвалою від 31.12.2025 року Славутського міськрайонного суду Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА". Проти ухвалення заочного рішення представник позивача не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подавав.
На підставі ст. 280-289 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 12 лютого 2025 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5311676, відповідно до якого Товариство надало Відповідачу грошові кошти в національній валюті гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені (п.1.2 Договору).
Договір укладено за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС) Товариства, що міститься на офіційному вебсайті Товариства за посиланням: www.credit7.ua, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Порядок укладення договорів Товариством визначено в затверджених Правилах надання коштів у позику, втому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", які оприлюднені на Сайті та є невід`ємною частиною Договору.
Договір містить усі істотні умови кредитного договору, що визначені Законами України «Про споживче кредитування» та «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг»: предмет договору, сума кредиту 30 000 грн (п.1.2), строк кредиту 360 днів з періодичністю платежів кожні 30 днів (п.1.3), мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби (п.1.8), тип процентної ставки - фіксована, визначені орієнтовна реальна ставка та загальна вартість кредиту (п.1.5, п.1.6). Пунктом 1.4 Договору погодження процентні ставки за користування кредитом у розмірі 0,95% в день за стандартною процентною ставкою від суми кредиту.
Відповідно до п.2.1. Договору кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту.
Пунктом 2.4 Договору визначено, що кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п.2.1 Договору.
Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед кредитором.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеним нею кредитним договором.
Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України).
За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ст. 193 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Електронний договір за згодою сторін може вчинятися за допомогою обміну електронними повідомленнями. У разі вчинення електронного правочину шляхом обміну електронними повідомленнями, кожне з яких підписане електронним підписом або іншим аналогом власноручного підпису, вважається, що договір укладений у письмовій формі.
Одноразовий ідентифікатор (персональний код), відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", - це код або пароль, що дозволяє ідентифікувати особу, яка бере участь у вчиненні електронного правочину, розкритий для такої особи та використовується нею для вчинення цього електронного правочину.
Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 зазначив, що використання одноразового ідентифікатора (персонального коду), відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", прирівнюється до власноручного підпису за умови, що він дає змогу ідентифікувати особу, яка бере участь у вчиненні електронного правочину. Договір, підписаний одноразовим ідентифікатором (персональним кодом) є документом в електронній формі і вважається таким, що укладений у письмовій формі.
Отже, договір, укладений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що укладений у письмовій формі і є дійсним.
Частинами 1, 2 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який станом на час розгляду цієї справи продовжено та не припинено.
Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Враховуючи, що на час розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан, стягнення неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитними договорами виключається.
З цих підстав позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольнив частково, судовий збір стягується із відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2108,70 грн.
Керуючись ст. 205, 525, 526, 530, 610, 625-629, 617, 636, 1048, 1050, 1054, 1077, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 12, 19, 76, 81, 89 133, 137, 141, 258-260, 263-265,280-289 ЦПК України, суд
Позов ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" судовий збір в сумі 2108,70 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, неподані заяви про перегляд заочного рішення, або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи
Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в підсистемі Електронний суд.
Головуючий суддя Н.В.Матвєєва