провадження № 4-с/753/39/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2026 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Начичко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 рішення/дії державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Данилюк Ольги Бористівни, заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Крок-ТТС», суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в порядку статті 447 ЦПК України звернулася до суду зі скаргою від 18.12.2025 року на рішення/дії державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Данилюк О.Б., заінтересована особа - ТзОВ «Крок-ТТС».

Мотивуючи скаргу тим, що державний виконавецьу порушення Закону України «Про виконавче провадження» не забезпечив її право як боржника з часу винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.11.2025 року на виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Нею звернуто запит до державного виконавеця від 02.12.2025 року про надання їй реквізитів для повернення ТзОВ «Крок-ТТС» грошових коштів в сумі 45 999 грн.00 коп., проте відповіді не отримала.

Державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти у межах суми стягнення та з урахування суми виконавчого збору (16 000 грн.00 коп.), яка становить 62 299 грн., що порушує положення ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», й вважає помилково вирахуваним суми виконавчого збору 16 000 грн.00 коп.

Вважає, що винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.11.2025 року є незаконним, яка підлягає скасуванню, як й постанови про арешт коштів боржника.

В судове засідання скаржниця, державний виконавець не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду), смс-повідомленнями, а також шляхом доставлення електронних листів (повідомлення, судові повістки), які згідно наявних в матеріалах справи Довідок, складених уповноваженою особою на їх формування, доставлені заявнику, оскаржуваній дії/рішення особі (державному виконавцю) завчасно до судового засідання, а тому не перешкоджає розгляду скарги відповідно до правила ч.2 ст.450 ЦПК України, адже неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В судовому засіданні представник стягувача ТзОВ «Крок-ТТС» Юр`єва А.І., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 11.02.2026 року, Скіданов М.М., діючий за посадою ТзОВ «Крок-ТТС», як керівник, скаргу не визнали вцілому та просили відмовити у її задоволенні за необґрунтованості.

Звернули увагу та те, що скаржницею вживаються визначені нею заходи, як для невиконання рішення суду, так і його перешкоджання, вважаючи, що ОСОБА_1 у належний спосіб була повідомлена про виконавче провадження, оскільки на виконання рішення суду нею двічі сплачено кошти в сумх 80 грн. та 50 грн. 17.12.2025 року й 19.01.2026 року, які були перераховані, як витрати виконавчого провадження. Окрім того, ТзОВ «Крок-ТТС», як стягувач, особисто спілкувались з нею у телефонному режимі, повідомляли про реквізити, за якими ОСОБА_1 має повернути грошові кошти ТзОВ «Крок-ТТС», при цьому, вважаючи, що про такі вона обізнана, проте з метою невиконання рішення суду умосно його не виконує, адже рахунки юридичної особи є загальнодоступними та відкритими.

Державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Данилюк О.Б. подано відзив на скаргу від 16.02.2026 року, у якому просила відмовити ОСОБА_1 у скарзі й зазначила про таке.

На примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 753/23211/24, виданого 21.11.2025 року Дарницьким районним судом міста Києва про здійснити поворот виконання рішення Дарницького районного суду м.Києва від 23.04.2025 року по цивільній справі № 753/23211/24 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути ТОВ "Крок ТТС" стягнуті грошові кошти в розмірі 45 999 грн. протягом 15 днів з дня набрання даною ухвалою законної сили.

26.11.2025 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 та направлено сторонам.

Згідно повідомлення № 10381705 постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу доставлено 26.11.2025 року до електронного кабінету ЄСІТС ОСОБА_1.

У постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику зазначено виконати рішення суду протягом 10 днів.

26.11.2025 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення витрат у розмірі 300 грн.

26.11.2025 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 000 грн.

Згідно ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

03.12.2025 року до відділу на електронну адресу надійшла скарга ОСОБА_1

16.12.2025 року боржнику ОСОБА_1 направлено письмову відповідь рекомендованим листом (трекінг відправки R10) та на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1

08.12.2025 року державним виконавцем з метою забезпечення виконання винесено постанову про арешт коштів та направлено до банківських установ.

09.12.2025 року до відділу надійшла заява стягувача, згідно якої рішення суду боржником не виконане, та просить стягнути кошти з боржника.

12.12.2025 року до відділу надійшла заява стягувача згідно якої рішення суду боржником не виконане та просить вжити заходів примусового виконання та накласти на боржника штраф за невиконання рішення суду.

15.12.2025 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1 700 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

16.12.2025 року державним виконавцем боржнику направлено виклик про явку на прийом до державного виконавця 24.12.2025 року, 14.30 год.

За викликом боржник не з`явився.

20.01.2026 року до відділу надійшла заява стягувача, згідно якої рішення суду боржником не виконане.

29.01.2026 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 3 400 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

17.12.2025 року боржником на депозитний рахунок відділу сплачено кошти у розмірі 80 грн., які були перераховані, як витрати виконавчого провадження.

19.01.2026 року боржником на депозитний рахунок відділу сплачено кошти у розмірі 50 грн., які були перераховані, як витрати виконавчого провадження.

Станом на 21.02.2026 року рішення суду боржником не виконане.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Окрім того, всі документи виконавчого провадження доставлені до електронного кабінету боржника, що підтверджується довідкою.

Також, додатково повідомляє, що після відкриття виконавчого провадження боржниця ОСОБА_1 телефонувала державному виконавцю, й у телефонній розмові боржнику роз`яснено порядок виконання та попереджено про відповідальність за невиконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, боржник вважається (і фактично є), таким, що обізнаний (повідомлений) про відкриття виконавчого провадження та початок примусового виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 згаданого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з абзацами 1-4 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з абзацами 13-14 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частина 5 статті 19 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» визначає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини, надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання.

Відповідно до статті 382 Кримінального кодексу України, умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Отже, боржник - ОСОБА_1 порушила вимоги закону, не виконала рішення суду, яке набрало законної сили, чим заподіла істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам (стягувача).

З аналізу вказаних норм Закону №1404-VІІІ слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом, під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що дії державного виконавця здійснені в порядку визначеному чинним законодавством, що свідчить про відсутність порушень, а отже, як наслідок, про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця та скасування постанов.

Скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України є безпідставною та не обґрунтованою.

Судове оскарження дій виконавця та його наслідки не мають призводити до ситуації, аби боржник за рішенням, що набрали законної сили, зміг би ініціювати судовий процес, з якого він вийде переможцем настільки, що зможе не виконувати судове рішення або на невизначений час затягнути його виконання.

Зазначає, що суд здійснює контроль за виконанням рішення, не має питань до боржника, який відмовляється виконати рішення суду, а має питання лише до державного виконавця. Таким чином судовий контроль за виконанням рішення здійснюється судом здебільшого за виконавцем, а не за виконанням рішенням в цілому.

При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника ч.2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження».

Принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи, навпаки - перешкоджає такому виконанню.

Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, прость у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та скасування постанов відмовити у повному обсязі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності скаржника, державного виконавця на підставі доказів, наявних у матеріалах скарги.

Відповідно, державний виконавець доводи скарги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на відсутність порушених прав боржника в ході проведення виконачих дій, надавши на підтвердження своїх доводів матеріалами виконавчого провадження та видзив на скаргу.

З метою забезпечення процедури розгляду скарги на дії приватного виконавця відповідно до ч.1 ст.450 ЦПК України повідомлялись сторони виконавчого провадження та державний виконавець про час та місце його проведення, й про необхідність забезпечення суду матеріалами виконавчого провадження.

Матеріали виконавчого провадження стали предметом дослідження в ході розгляду судом скарги.

Вислухавши стягувача, його доводи та заперечення на скаргу, вивчивши доводи приватного виконавця, стягувача, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження, які були забезпечені державним виконавцем до суду, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст.447 ЦК України).

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч.1 ст.450 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження).

Судом встановлено, що на виконанні державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України з 26 листопада 2025 року перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/23211/24, виданого 21.11.2025 року Дарницьким районним судом м.Києва про поворот виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.04.2025 року по цивільній справі № 753/23211/24 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути ТОВ "Крок ТТС" стягнуті грошові кошти в розмірі 45 999 грн протягом 15 днів з дня набрання даною ухвалою законної сили.

26.11.2025 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 та направлено сторонам.

Згідно повідомлення № 10381705 постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу доставлено 26.11.2025 року до електронного кабінету ЄСІТС ОСОБА_1.

У постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику зазначено виконати рішення суду протягом 10 днів.

26.11.2025 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення витрат у розмірі 300 грн.

26.11.2025 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 000 грн.

Так, згідно ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відтак вважати, що державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження, визначено до стягнення з боржника виконавчий збір, який стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи, є необгрунтованим.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Окрім того, постановою державного виконавця від 08 грудня 2025 року накладено арешт на кошти боржника, які містяться на всіх інших рахунках, окрім коштів, на які звернення стягнення заборонено законом та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору в межах виконавчого провадження по виконанню вказаного виконавчого листа.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч.3 ст. 56Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд вважає, що оскаржувана виконавча дія - арешт державним виконавцем вчинена у відповідності до вимог ст.56 вказаного Закону.

Відтак вважати, що державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» накладений арешт на грошові кошти скаржника, які містяться на всіх інших рахунках, окрім коштів, на які звернення стягнення заборонено законом, та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору в межах виконавчого провадження по виконанню вказаного виконавчого листа, - є безпідставним, оскільки вчинені в межах процедури проведення виконавчих дій, з указівкою про "окрім коштів, на які звернення стягнення заборонено законом", й з метою забезпечення виконання судового рішення.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії, рішення державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеним та безпідставним.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій й рішень державного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення держаним виконавцем чинного законодавста прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. За таких підстав зі скаржника на користь держави підлягають стягненню 605грн. 60 коп. - судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 рішення/дії державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Данилюк Ольги Бористівни, заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Крок-ТТС», - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Київського апеляційного суду.

СУДДЯ: