ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/10849/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ступак Яна Олександрівна, на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 листопада 2025 року, яке ухвалено суддею Ведяшкіною Ю.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 листопада 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2019 року проживали разом, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, за місцем проживання позивача та його батьків, за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 .

Після народження дитини, відповідачка неодноразово йшла з дому та залишала дитину на батьків позивача, а коли поверталась, то мала ознаки наркотичного сп`яніння.

16.12.2023 відповідачка залишила дитину без нагляду, внаслідок чого дитина розлила собі в обличчя миючий засіб та була госпіталізована до лікарні.

Внаслідок вживання наркотиків відповідачка стала дратівливою та агресивною, у зв`язку з чим 09.04.2024 року Довгинцівським районним судом відповідачка була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто у вчиненні домашнього насильства, яке мало місце 16.03.2024 року, під час якого відповідачка ображала нецензурною лайкою батька позивача.

В серпні 2024 року відповідачка погодилась пройти лікування від наркотичної залежності в приватній клініці «Smara - med», але не пройшла весь курс лікування, покинувши лікарню з власної ініціативи, а 12.09.2024 року пішла з дому залишивши дитину на батьків позивача. Після чого на телефонні дзвінки не відповідає, життям дитини не цікавиться.

Позивач з 18.10.2023 року мобілізований до Збройних Сил України.

Посилаючись на виклдені обставини, просив суд: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 листопада 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ступак Я.О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано докази ухилення відповідачки ОСОБА_2 від виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомленя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загально визнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини.

Відповідачка ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання баткьівських обов?язків та за домашнее насильство, яке хоч і не було вчинено безпосередньо по відношенню до дитини, однак, такі обстаивни стосуються психологічного стану малолітньої дитини.

Крім того, відповідачка вживала психоактивні препарати та не пройшла відповідний курс лікування.

ОСОБА_2 залишила малолітнього сина 25 березня 2024 року та згадала про нього лише коли її викликали до органу опіки для надання пояснень - 12 грудня 2024 року, однак, навіть на теперішній час, остання життям дитини не цікавиться та самоусунулась від виконання своїх батьківських обов?язків.

Посить врахувати Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 09.04.2025 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує батьківські обов`язки, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток дитини, не готує її до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, матеріально дитину не утримує.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ступак Я.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника третьої особи Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради, як органу опіки та піклування, ОСОБА_4 , яка покладалася на розсуд суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, за місцем реєстрації позивача та його батьків, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 (а.с.10,32).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8).

З листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 мобілізований до ЗСУ та проходить військову службу (а.с.11, 12); за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.13).

05.01.2024 року відносно відповідачки ОСОБА_2 судом розглядалась справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КупАП, відповідно до якої відповідачка залишила малолітнього сина без нагляду в наслідок чого дитина розлила на себе миючий засіб та був доставлений до лікарні. Судом провадження у справі закрито за малозначністю (а.с.19).

Між відповідачкою ОСОБА_2 та батьками позивача ОСОБА_1 існували конфліктні відносини внаслідок чого 09.04.2024 року відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-1 КупАП (а.с.18).

25.03.2024 року відповідачка ОСОБА_2 склала розписку, в якій зазначила, що вона добровільно залишає сина ОСОБА_5 на ОСОБА_6 тимчасово поки не знайде житло; їй передано мобільний телефон та 1000 грн. (а.с.16).

Згідно акту, складеного за місцем проживання позивача, його малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з його батьками, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

З 24.08.2024 року ОСОБА_2 була госпіталізована до ТОВ «Smara - med», де поставлено діагноз: "розлади психіки та поведінки внаслідок вживання декількох препаратів та інших психоактивних речовин, та виписана 30.08.2024 року (а.с.115).

Згідно довідки, наданої лікарем - педіатром Центру первинної медико - санітарної допомоги м. Кривого Рогу, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на теперішній час проживає з бабусею ОСОБА_6 , яка приводить дитину на прийом та дотримується рекомендацій лікаря. Дитина має охайний вигляд, зроблені щеплення відповідно віку, дитина стала більш контактною в спілкуванні, спокійний. На першому році життя дитини, на планові візити до лікаря мати з`являлась не регулярно. Психологічний стан матері був не стабільний (неохайний зовнішній вигляд, знервована, депресивна). Стан дитини був занепокоєний, зовнішній вигляд не охайний, рекомендацій лікаря мати не дослухалась (а.с.15).

12.12.2024 року ОСОБА_2 надала службі у справах дітей письмові пояснення, відповідно до яких вона заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на теперішній час проживає з бабусею ОСОБА_6 ; та останні три місяці їй не дають бачитись з дитиною.

09.04.2025 року рішенням Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради затверджено висновок органу опіки та піклування у зазначеній цивільній справі, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує батьківські обов`язки, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток дитини, не готує її до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, матеріально дитину не утримує (а.с.67-69).

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина, суд першої інстанції прийшов до висновку, що безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками, позивачем суду не надано.

Суду не надано докази винної поведінки відповідачки та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Наведені позивачем обставини не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (див. постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19).

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення Європейського суду з прав людини від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21 та багатьох інших.

Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність залежить лише від фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснив Верховний Суд України в Узагальненні «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції та обґрунтувань.

Матеріалами справи підтверджено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,проживає разом з батьками позивача у справі, оскільки останній проходить службу у лавах Збройних Сил України.

Доказів щодо участі матері ОСОБА_2 у вихованні дитини матеріали справи не містять. Остання не виявляє зацікавленості у житті малолітнього сина ОСОБА_5 , не забезпечує його матеріально та не дбає про його духовний розвиток.

Навпаки, постановою Довгинцівського районного суму міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року звільнено відповідачку ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП у зв?язку з малозначністю вчиненного парвопорушення, обмежившись усним зауваженням. Цією постановою встановлено, що 16 грудня 2023 року ОСОБА_2 ухилилась від виконання своїх батьківських обов?язків по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишивши його без нагляду, внаслідок чого малолітній ОСОБА_5 розлив на себе миючий засіб та був доставлений до лікарні (а.с.19).

При цьому, між відповідачкою ОСОБА_2 та батьками позивача ОСОБА_1 існували конфліктні відносини внаслідок чого 09.04.2024 року відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-1 КупАП (а.с.18), а 24.08.2024 року ОСОБА_2 була госпіталізована до ТОВ «Smara - med», де поставлено діагноз: "розлади психіки та поведінки внаслідок вживання декількох препаратів та інших психоактивних речовин, та виписана 30.08.2024 року (а.с.115), що негативно її характеризує та узгоджується з доводами позивача щодо способу життя матері дитини.

Згідно ж довідки, наданої лікарем - педіатром Центру первинної медико - санітарної допомоги м. Кривого Рогу, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на теперішній час проживає з бабусею ОСОБА_6 , яка приводить дитину на прийом та дотримується рекомендацій лікаря. Дитина має охайний вигляд, зроблені щеплення відповідно віку, дитина стала більш контактною в спілкуванні, спокійний. На першому році життя дитини, на планові візити до лікаря мати з`являлась не регулярно. Психологічний стан матері був не стабільний (неохайний зовнішній вигляд, знервована, депресивна). Стан дитини був занепокоєний, зовнішній вигляд не охайний, рекомендацій лікаря мати не дослухалась (а.с.15).

Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку органу опіки та піклування Покровської районної в місті ради, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 09.04.2025 року, про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , випливає, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина з тих підстав, що остання не виконує батьківські обов`язки, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток дитини, не готує її до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, матеріально дитину не утримує (а.с.67-69).

З огляду на наведені вище обставини щодо поведінки відповідачки ОСОБА_2 по відношенню до виховання свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів не вбачає підстав для незгоди із висновком органу опіки, який є обгрунтованим та відповідає вимогам ст.19 СК України.

При вирішенні спору колегія суддів апеляційного суду, оцінивши надані сторонами докази, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини та поведінки відповідачки ОСОБА_2 , яка фактично самоусунулась від виконаня своїх батківських обов?язків, приходить до висновку про те, що позбавлення останньої батьківських прав, за обставин цієї справи, є доцільним та пропорційним.

Так, колегією суддів враховано, що поведінка відповідачки ОСОБА_2 та її дії свідчать про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних стосунків відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має право на проживання у гармонійному та сприятливому для нього середовищі.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України.

Так, згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України).

В матеріалах справи відсутня заява позивача ОСОБА_1 про відмову отримувати аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від його матері ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 2) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів приймає до уваги конституційний обов`язок обох батьків утримувати до повноліття свою дитину, повноцінно забезпечувати її інтереси та право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також виходить із того, що матеріальне забезпечення дитини повинно мати регулярний характер.

За таких обставин, колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з огляду на задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, колегія суддів стягує з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 1 817,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ступак Яна Олександрівна,- задовольнити.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 листопада 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 817 (одна тисяча вісімсот сімнадцять) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: