Провадження номер № 2/0186/175/26
Справа № 186/1843/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м.Шахтарське.

Шахтарський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Янжули С.А.

при секретарі - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шахтарському в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2025 року ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 17 лютого 2021 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №326437787 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання Договору, перевірило не лише особисті дані відповідача з метою ідентифікації, а і платіжну картку з метою ідентифікації.

Згідно договору кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 5 000 гривень на банківську картку № НОМЕР_1 , зазначену відповідачем при укладенні кредитного договору.

28 листопада 2018 року ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу №28/1118-01. У подальшому, до договору факторингу укладалися додаткові угоди, в тому числі, щодо продовження терміну дії вказаного договору факторингу. Сторони підписали реєстр прав вимоги №130 від 20 квітня 2021 року, за яким ТОВ "Таліон Плюс" набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №326437787 від 17 лютого 2021 року.

05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу №05/0820-01. Сторони підписали реєстр прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року, за яким ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №326437787 від 17 лютого 2021 року.

08 липня 2025 року між ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" та ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №326437787 від 17 лютого 2021 року. Відповідно до Реєстру боржників за Договором факторингу б/н від 08 липня 2025 року від ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17 780 гривень.

Відповідач не виконував умови договору належним чином, не повністю сплачував платежі, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви за Кредитним договором №326437787 від 17 лютого 2021 року становить 17 780 гривень, яка складається з наступного: 5 000 гривень - заборгованість по кредиту; 12 780 гривень - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.

Позивач навів розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 7 000 гривень.

Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу на суму 7 000 гривень.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, однак надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав частково, не заперечує проти стягнення з нього тіла кредиту в сумі 5 000 гривень та процентів, але в розмірі, що передбачений умовами кредитного договору, проценти понад строку кредитування не нараховуються. При стягненні судових витрат, просить врахувати, що має трьох малолітніх дітей, яких виховує та утримує сам.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 17 лютого 2021 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №326437787 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором - MNV6T88J.

ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання Договору, перевірило не лише особисті дані відповідача з метою ідентифікації, а і платіжну картку з метою ідентифікації.

Перед укладанням кредитного договору відповідач, з метою отримання кредиту, самостійно за допомогою мережі інтернет, вчинив ряд дій, зокрема, зареєструвався на сайті первісного кредитора, пройшов верифікацію, оформив заявку на отримання кредиту, тощо.

Згідно договору кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит на суму 5 000 гривень, строком на 1 день, з можливістю продовження строку, на споживчі цілі. Процентна ставка - 620,50 процентів річних. Загальні витрати за кредитом - 85 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту - 5 085 гривень.

Згідно графіку розрахунків, який є додатком №1 до кредитного договору№326437787 від 17 лютого 2021 року, відповідач повинен у строк до 18 лютого 2021 року повернути суму кредиту 5 000 гривень та нараховані проценти - 85 гривень. Вказані умови кредитного договору узгоджені та підписані сторонами.

Кредитні кошти перераховані відповідачу 17 лютого 2021 року на рахунок відповідача № НОМЕР_1 .

Інформацією АТ "ПУМБ" від 17 грудня 2025 року підтверджується, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картки, в тому числі, № НОМЕР_1 . 17 лютого 2021 року на вказаний картковий рахунок відбулося зарахування кредитних коштів в сумі 5 000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Факт укладення кредитного договору, а також досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Вказаними Кредитним договором Позичальник зобов`язалась повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за їх користування і комісію.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

ОСОБА_1 усунувся від виконання передбачених договором обов`язків та отримані кредитні кошти у повній мірі не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором №326437787 від 17 лютого 2021 року, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5 000 гривень та відсотках в розмірі 85 гривень.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 12 780 гривень, суд приходить до наступного.

Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

За умовами кредитного договору від 17 лютого 2021 року, укладеного між сторонами, кредитні кошти надавалися відповідачу на строк - 1 день, до 18 лютого 2021 року, саме цей термін зазначений в графіках платежів, підписаних сторонами, відповідач повинен був погасити борг в сумі 5 085 гривень, з яких: 5 000 гривень - тіло кредиту, 85 гривень - проценти за користування кредитом, а позивачем нараховані проценти за користування кредитними коштами поза строками кредитування.

Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, суд приходить до висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору.

Адже, в анкеті-заявці, у договорі про споживчий кредит, у графіку платежів та у паспорті споживчого кредиту визначено строк кредитування 1 день та дата повернення кредиту 18 лютого 2021 року, визначено нараховані проценти, які підлягають обов`язковій сплаті за користування кредиту.

Таким чином, договором одночасно з визначеним строком кредитування, передбачено продовження (пролонгації) строку кредитування до невизначеної дати.

Отже, слід виходити з того, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом (або ж право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору).

Згідно з ч.6 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача відсотків після спливу строку кредитування 18 лютого 2021 року, оскільки умови договорів в цій частині є суперечливими.

Разом з тим, матеріали справи не містять і відомостей щодо продовження (пролонгації) строку кредитування в розумінні умов договору (часткової сплати тіла кредиту чи процентів, підписання відповідачем додаткового договору (в т.ч. в електронній формі) про пролонгацію кредитного договору).

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором просив, у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками.

Як вбачається з матеріалів справи договори укладено на строк 1 день, тому підлягає стягненню заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 17 по 18 лютого 2021 року в розмірі: 85 гривень. Саме вказана сума процентів узгоджена сторонами договору та міститься в графіку платежів, який є додатком до кредитного договору.

Оскільки після спливу визначеного договором кредиту строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за договором про споживчий кредит поза межами вищевказаного періоду задоволенню не підлягають.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак, з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався.

Задоволення позову не порушує прав, свобод та інтересів відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

На підставі викладеного суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» належить стягнути заборгованість по кредитному договору №326437787 від 17 лютого 2021 року у розмірі 5 085 гривень, а в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги щодо стягнення заборгованості задоволено частково на 29% від ціни позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 702,50 гривень, а решту судового збору залишити за позивачем.

Стороною позивача заявлено до відшкодування 7 000 гривень витрат на професійну правову допомогу.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи.

На підтвердження понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу надано копію договору №09/07/25-01, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», предметом якого є надання правничої допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно положень Р.3 даного договору отримання винагороди Адвокатським бюро відбувається у формі гонорару, який складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг.

Додатком № 1 до даного договору є Протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №09/07/25-01 від 09 липня 2025 року, яким визначено вартість послуг згідно вказаного переліку.

Додатковою угодою № 8 від 09 липня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги №09/07/25-01 від 09 липня 2025 року визначено перелік боржників по справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами, допомогу по яким надає Адвокатське бюро, в тому числі, щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №326437787 від 17 лютого 2021 року.

Згідно Акту прийомупередачі наданих послуг 17 липня 2025 року Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» надано юридичні послуги щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 , кредитний договір №326437787 від 17 лютого 2021 року, згідно переліку, на суму 7 000 гривень.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи вищевикладене, те, що відповідачем заявлено про зменшення розміру витрат на правову допомогу, оскільки він є батьком трьох дітей, яких виховує самостійно, та те, що позовні вимоги задоволено судом частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги в розмірі 3 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 280-283, 351-355 ЦПК України,- суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовільнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" заборгованість за кредитним договором №326437787 від 17 лютого 2021 року в розмірі 5 085 (п`яти тисяч вісімдесяти п`яти) гривень, з яких: 5 000 гривень - заборгованість по кредиту, 85 гривень - заборгованість по несплачених процентах за користування кредитом.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" судові витрати по справі в сумі 3 702 (три тисячі сімсот дві) гривні 50 копійок, які складаються із: судового збору в розмірі 702,50 гривень та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 3 000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Інформація про учасників справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС", , місцезнаходження юридичної особи: вул.Алматинська, буд.8, офіс 310-а, м.Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду виготовлений 23 лютого 2026 року.

Суддя: С.А.Янжула.