Провадження № 2/752/2445/26
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 лютого 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Касаткіної А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідачки 25 775, 15 грн. заборгованості за кредитними договорами.

Посилається в позові на те, що 19 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачкою в електронній формі був укладений Кредитний договір №-123001, за умовами якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 1 000, 00 грн на 14 діб до 03 жовтня 2021 року.

Плата за користування кредитом становила 1, 95% за кожен день користування коштами.

15 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу № 15-0222.

10 січня 2023 року був укладений договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ`Вердикт Капітал» відступило право вимоги за укладеним з відповідачкою договором ТОВ «Колект Центр».

За умовами договору виникла заборгованість у розмірі:

-1 000, 00 грн суми кредиту;

-5 890, 00 грн процентів на дату відступлення права вимоги.

23 вересня 2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та відповідачкою в електронній формі був укладений договір №7591142, за умовами якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 1 800, 00 грн.

Плата за користування кредитом здійснювалася за кожен день користування коштами.

При укладенні договору були погоджені умови пролонгації та строк дії договору, але не більше 1 календарного року.

29 листопада 2021 року між ТОВ »Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ`Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу № 29/11-1.

10 березня 2023 року був укладений договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до якого право вимоги до відповідачки за укладеним договором перейшло до ТОВ`Колект Центр».

Заборгованість за умовами договору становить:

-1 800. 00 грн суми кредиту;

-1 158, 60 грн процентів на дату відступлення права вимоги;

-63, 68 грн інфляційні збитки;

-12, 87 грн річних.

25 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою в електронній формі був укладений договір №100244720, за умовами якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 1 000, 00 грн.

Плата за користування кредитом становила 225, 00 грн за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту.

Договором передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитом, однак не більше 60 днів.

17 грудня 2021 року ТОВ «Мілоан» на підставі договору №17/12-2021-62 відсутпило право вимоги за договором ТОВ «Вердикт Капітал».

10 січня 2023 року був укладений договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого право вимоги до відповідачки за у кладеним договором перейшло до ТОВ «Колект Центр».

Заборгованість за умовами договору на день формування позову становить:

-1 000. 00 грн суми кредиту;

-6 675, 00 грн процентів на дату відступлення права вимоги;

- 200, 00 грн за комісіями.

17 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою в електронній формі був укладений договір №3492018, за умовами якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 1 000, 00 грн.

Плата за користування кредитом становила 225, 00 грн за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту.

Договором передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитом, однак не більше 60 днів.

15 грудня 2021 року ТОВ «Мілоан» на підставі договору №15/12-2021-22 відступило право вимоги за договором ТОВ «Вердикт Капітал».

10 січня 2023 року був укладений договір № 10-01/2023, відповідно до якого право вимоги до відповідачки за у кладеним договором перейшло до ТОВ`Колект Центр».

Заборгованість за умовами договору на день формування позову становить:

-1 000. 00 грн суми кредиту;

-6 775, 00 грн процентів на дату відступлення права вимоги;

- 200, 00 грн за комісіями.

Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов кредитних договорів,просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 29 вересня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачці був наданий строк для подання відзиву.

Конверт з документами, які направлялися на зазначену відповідачкою адресу при укладенні договорів, повернувся до суду в зв`язку з відсутністю адресата.

Відповідно до статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з частиною 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Велика Палата Верховного Суду в п.п.78 -82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) зазначила, зокрема, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права).

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норму статей 128,130, 131 ЦПК України, які регулюють порядок вручення судових повісток.

Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Виходячи з цього, суд вважає відповідачку обізнаною про наявність спору в провадженні суду та його предмет.

Станом на день ухвалення рішення відповідачка своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала.

З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що в вересні 2021 року відповідачкою в порядку, визначеному Законом України « Про електронну комерцію», було укладено ряд кредитних договорів та договорів позики з різними фінансовими установам.

В подальшому, на підставі договорів факторингу, укладеними з позивачем, до останнього перейшло право вимоги до відповідачки за вказаними договорами.

За змістом позову заборгованість за укладеними договорами в частині суми процентів позивачем нарахована станом на момент отримання права вимоги до відповідачки.

Так, 19 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачкою був укладений договір позики №-123001.

Відповідно до пунктів 2.2 та 2.3 договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 1 000, 00 грн на 14 днів до 03 жовтня 2021 року.

Плата за користування кредитом становила 1, 95% за кожен день користування коштами.

Відповідно до Графіку платежів та розділу 4 Паспорту кредиту орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом ( в тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) становить 1 273, 00 грн.

За договором факторингу№ 15-0222 від 15 лютого 2022 року право вимоги за даним договором ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» було відступлено ТОВ`Вердикт Капітал».

10 січня 2023 року був укладений договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за укладеним з відповідачкою договором ТОВ «Колект Центр».

За умовами договору позивачем нарахована заборгованість у розмірі:

-1000. 00 грн суми кредиту;

-5 890, 00 грн процентів на дату відступлення права вимоги.

( а.с. 36 - 44 ;81 - 86; 97; 119 - 128; 155 - 162 )

23 вересня 2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та відповідачкою був укладений кредитний договір №7591142.

Відповідно до пунктів 1.3 - 1.5 договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 1 800, 00 грн строком на 15 днів до 08 жовтня 2021 року.

Пунком 1.7 сторонами були погоджені умови пролонгації та строк дії договору, але не більше 1 календарного року.

Відповідно до пункту 1.13 договору у випадку настання умов, передбачених пунктом 1.7 договору, орієнтовна загальна сума кредиту складатиме 2 958, 57 грн.

29 листопада 2021 року право вимоги за договором було відступлено ТОВ`Вердикт Капітал» за договором № 29/11-1.

10 березня 2023 року був укладений договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого право вимоги до відповідачки за укладеним договором перейшло від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Колект Центр».

Заборгованість за умовами договору позивачем нарахована:

-1 800. 00 грн суми кредиту;

-1 158, 60 грн процентів на дату відступлення права вимоги;

-63, 68 грн інфляційні збитки;

-12, 87 грн річних.

( а.с. 49 - 53 ; 87 - 88; 98; 101 - 109; 140; 143 - 154 )

25 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою був укладений договір про споживчий кредит №100244720.

Відповідно до пунктів 1.2 - 1.4 договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 1 000, 00 грн строком на 15 днів до 10 жовтня 2021 року.

Відповідно до пункту 1.5.2 договору плата за користування кредитом становить 225, 00 грн за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту.

Пунктом 1.5.1 встановлена комісія в розмірі 200, 00 грн за надання кредиту.

Договором передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитом, однак не більше 60 днів.

Відповідно до пункту 3 Паспорту споживчого кредиту орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування згідно з пунктом 1.3 договору ( в тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі ) становить 1 425, 00 грн.

17 грудня 2021 року ТОВ «Мілоан» на підставі договору №17/12-2021-62 відступило право вимоги за договором ТОВ «Вердикт Капітал».

10 січня 2023 року був укладений договір № 10-01/2023, відповідно до якого право вимоги до відповідачки за у кладеним договором перейшло до ТОВ «Колект Центр».

Заборгованість за умовами договору позивачем нарахована в наступному розмірі:

-1 000. 00 грн суми кредиту;

-6 675, 00 грн процентів на дату відступлення права вимоги;

- 200, 00 грн за комісіями.

( а.с. 17; 61 - 67; 96; 100; 110 - 118; 142; 155 - 162 )

17 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою був укладений договір споживчого кредиту №3492018.

Відповідно до пунктів 1.2 - 1.4 договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 1 000, 00 грн строком на 15 днів до 02 жовтня 2021 року.

Відповідно до пункту 1.5.2 плата за користування кредитом становить 225, 00 грн за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту.

Пунктом 1.5.1 встановлена комісія в розмірі 200, 00 грн за надання кредиту.

Договором передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитом, однак не більше 60 днів.

Відповідно до пункту 3 Паспорту споживчого кредиту орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування згідно з пунктом 1.3 договору ( в тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі ) становить 1 425, 00 грн.

15 грудня 2021 року ТОВ «Мілоан» на підставі договору №15/12-2021-22 відсутпило право вимоги за договором ТОВ`Вердикт Капітал».

10 січня 2023 року був укладений договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого право вимоги до відповідачки за укладеним договором перейшло до ТОВ «Колект Центр».

Заборгованість за умовами договору позивачем нараховано на день формування позову в розмірі:

-1 000. 00 грн суми кредиту;

-6 775, 00 грн процентів на дату відступлення права вимоги;

- 200, 00 грн за комісіями.

( а.с. 18; 54 - 60 ; 99; 141; 155 - 162 )

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З матеріалів справи вбачається, що укладені з відповідачкою кредитні договори відповідають вимогам закону, умови договорів з боку кредитодавців виконані, грошові кошти відповідачу надані.

В свою чергу, відповідачка умови договорів не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Частиною 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати розмір процентів, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що проценти за умовами всіх укладених з відповідачкою кредитних договорів позивачем нараховані станом на момент отримання права вимоги.

Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи викладене,істотними умовами кредитного договору відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки процентів за умовами договрів за обумовлений сторонами період кредитування.

Суд також не знаходить підстав для стягнення комісії за умовами договорів про споживчий кредит, укладеними між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 липня 2022 року в справі №363/1834/17 та від 01 червня 2021 року в справі № 910/12876/19 зазначала, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності.

Банк не повноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

За змістом абзацу 2 частини 2 статті 8 Закону України « Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постановах Великої Палати від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 та від 10 січня 2024 року в справі № 727/5461/23, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.

Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України « Про споживче кредитування».

Крім того, в постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами 1, 2 статті 11 Закону України « Про споживче кредитування».

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.

За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1, 2 статті 11 та частини 5 статті 12 Закону України « Про споживче кредитування».

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і в іншій чисельній практиці Верховного Суду в кредитних правовідносинах.

З укладених договорів споживчого кредиту вбачається, що в ньому зазначено лише сам обов`язок відповідачки сплатити комісію за надання кредиту.

Вимагаючи стягнення з відповідачки комісії, в позові не зазначено, які саме послуги після надання кредиту надавалися відповідачці в межах укладення договорів та не надано доказів їх надання.

Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.

З урахуванням цього, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.

Відповідно до частин 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладються на відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Звертаючись до суду, позивач надав Договір №01-07/2024 від 01 липня 2024 року про надання правової допомоги, Заявку про надання правничої допомоги №238 від 01 серпня 2024 року та прайс-лист АО «Лігал Ассістанс».

Відповідно до витягу з Акту про надання юридичної допомоги від 31 серпня 2024 року позивачу було надано правових послуг на 13 000, 00 гр., в тому числі надання усної консультації та складання позовної заяви.

При цьому усна консультація тривала 2 години ( вартість 2000.00 гр. х 2 = 4 000, 00 гр.) та складання позовної заяви 3 години (вартітсь 3 000, 00 гр.х 3 = 9 000, 00 гр.).

( а.с.14 - 20 )

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Не подавши відзив, відповідачка про неспівмірність витрат на правничу допомогу, понесену позивачем, не заявила.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 578, 75 грн судового збору.

Керуючись статтями 3, 6, 11,15, 16, 205, 207,512, 513, 514, 517,525-526, 536, 610, 611, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, Законом України « Про електронну комерцію», статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Коллект Центр»:

1)1 273, 00 грн заборгованості за договором позики № -123001 від 19 вересня 2021 року;

2)2 958, 57 грн заборгованості, 63, 68 грн інфляційних збитків та 12, 87 грн річних за кредитним договором № 7591142 від 23 вересня 2021 року;

3)1 425. 00 грн заборгованості за договором про споживчий кредит № 100244720 від 25 вересня 2021 року;

4)1425, 00 грн заборгованості за договором про споживчий кредит № 3492018 від 17 вересня 2021 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Коллект Центр» 13 000. 00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 578, 75 грн судового збору.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю « Коллект Центр», адреса: 01133 м. Київ вул. Мечнікова, 3, офіс 306, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Машкевич