ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3318/26
провадження № 2-з/753/25/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Лужецької О.Р., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Топоркова Максима Миколайовича, про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

18.02.2023 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Топоркова Максима Миколайовича про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 18.02.2026 для розгляду заяви визначено суд у складі головуючого судді Лужецької О.Р.

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом спору та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна:

- приміщення загальною площею 49,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна-00, право власності зареєстровано за ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо приміщення загальною площею 49,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 00;

- приміщення загальною площею 55,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна-000, право власності зареєстровано за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо приміщення загальною площею 55,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 000;

- заборонити користуватися ОСОБА_3 або будь-яким третім особам приміщенням загальною площею 55,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити користуватися ОСОБА_2 або будь-яким третім особам приміщенням загальною площею 49,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заяви зазначає, що 30.04.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія «Елегнтбуд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав та акт приймання-передачі майнових прав від 30.04.2021 до Договору купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до вказаних документів, ТОВ «Компанія «Елегантбуд» здійснила продаж, а ОСОБА_1 придбала на загальну суму 1 233 195 грн 05 коп. майнові права на нежитлові приміщення об`єкту будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 105,1 кв.м. Ціна договору сплачена покупцем продавцю в повному обсязі до підписання.

В подальшому, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєтру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.02.2026 дізналася про те, що право власності на приміщення площею 105,1 кв.м. було зареєстровано 24.06.2023 за ОСОБА_4 , яке на підставі довідки про можливість поділу приміщення площею 105,1 кв.м. було поділено на 2: одне площею 55,9 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна: 000, інше площею 49,2 кв.м. - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00. 24.08.2023 ОСОБА_4 відчужив нежитлове приміщення площею 55,9 кв.м. ОСОБА_3 , а приміщення площею 49,2 кв.м. - ОСОБА_5 , який за договором дарування подарував його ОСОБА_2 .

Зазначає про те, що відбулося протиправне заволодіння майном, яке належить ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, позивач має намір звернутися до суду з позовом про визнання недійсними зазначених договорів, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, у зв`язку з чим просить суд вжити заходів забезпечення, оскільки невжиття таких заходів може в подальшому істотно ускладнити виконання рішення суду, а саме особа, яка вказана власником майна може незаконно розпорядитися ним.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1.ч.1.ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК України.

Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів фізичної або юридичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

У статті 41 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, судом враховано, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності», «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

З заяви про забезпечення позову та доданих до неї матеріалів судом встановлено, що предметом майбутнього позову заявником визначено вимоги про визнання недійними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним рішення про поділ об`єкта нерухомого майна, визнання недійсним договору дарування, про скасування запису про державну реєстрацію права власності, про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Суд дійшов висновку про наявність зв`язку між предметом спору та заходами забезпечення позову у вигляді накладення арешту на:

- приміщення загальною площею 49,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна-00, право власності зареєстровано за ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо приміщення загальною площею 49,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 00;

- приміщення загальною площею 55,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна-000, право власності зареєстровано за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо приміщення загальною площею 55,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 000;

Матеріали справи підтверджують існування між сторонами спору, а відчуження ОСОБА_4 спірного майна на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який подарував його ОСОБА_2 свідчить про існування у останніх можливості вільно, на власний розсуд розпорядитися цим майном.

Вказаний вище вид забезпечення позову є співмірним із майбутніми позовними вимогами, відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття такого заходу забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.

Обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

Право на мирне володіння майном, яке передбачене ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дозволяє втручатися у здійснення особою права власності і обмежувати його згідно закону, в тому числі для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення його прав та законних інтересів. Застосування такого заходу забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Вимога заявника заборонити ОСОБА_3 , ОСОБА_2 або будь-яким третім особам користуватися приміщенням загальною площею 55,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та приміщенням загальною площею 49,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає меті забезпечення позову, а тому не може бути задоволена.

Отже заява представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Топоркова Максима Миколайовича, про забезпечення позову до подання позовної заяви підлягає частковому задоволенню.

З огляду на відсутність підстав, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд не застосовує зустрічне забезпечення.

Керуючись нормами ст. 149, 150, 153, 157, 261, 273, 353, 354, 355 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Заяву представника представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Топоркова Максима Миколайовича, про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- приміщення загальною площею 49,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна-00, право власності зареєстровано за ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації переходу речових прав на приміщення загальною площею 49,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 00;

- приміщення загальною площею 55,9 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна-000, право власності зареєстровано за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації переходу речових прав на приміщення загальною площею 55,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 000.

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Боржник-1: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Боржник-1: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 13 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі:1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали до виконання 3 (три) роки.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА