Справа №333/7287/25
Провадження №2/333/447/26
06 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Лузанової А.Д.,
11.08.2025 року виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування, звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Мати дітей ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
21.09.2021 року на підставі листа служби у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області до ВП «Дитяча лікарня» КНП «ТМО «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Мелітопольської міської ради Запорізької області діти були влаштовані до КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня», у зв`язку з тим, що проживали разом з батьком у покинутій будівлі, непридатній для проживання, були недоглянуті, одягнуті не за сезоном, брудні, голодні, жебракували, просили їжу у сусідів. У будівлі збиралися підозрілі чоловіки, батько вночі залишав дітей на тривалий час без нагляду.
З 24.09.2021 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 влаштовані до КЗ «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької міської ради.
З 01.10.2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували на обліку в службі у справах дітей Мелітопольської міської ради як діти, які перебувають в складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та загрозою для життя та здоров`я дітей, на підставі наказу Служби у справах дітей Запорізької обласної державної адміністрації від 04.03.2022 року №01-10/1/11 «Про евакуацію вихованців обласних центрів соціально-психологічної реабілітації дітей за межі України», вихованці КЗ «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької міської ради було евакуйовано до Ченстоховського Центру Духовної Архиєпархії «Свята Пуща» м. Ольштин, Республіки Польща.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Мелітопольської мської ради Запорізької області від 12.09.2024 року №36/3, ОСОБА_7 був влаштований до Професійно-технічного училища №8 у м. Чернівці.
Протягом всього часу перебування дітей у КЗ ««Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької міської ради, ОСОБА_3 до Центру не звертався, життям та здоров`ям дітей не цікавився.
Відповідно до листа адміністрації ПТУ №8 Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації від 19.05.2025 року, під час бесіди, яка відбулася у присутності директора з виховної роботи та соціального педагога, ОСОБА_7 повідомив, що підтримує постійний зв`язок з батьком, щодня спілкується з ним по телефону та отримує від нього фінансову допомогу в розмірі 3 000 гривень щомісяця. ОСОБА_5 заперечує позбавлення батька батьківських прав та висловлює щире бажання зберегти й розвивати надалі спілкування з ним. Додатково адміністрація навчального закладу повідомила, що ОСОБА_3 не здійснював жодних контактів із представниками педагогічного колективу та не виходив на зв`язок з адміністрацією училища.
Зі встановленого вбачається, що ОСОБА_3 володіє інформацією щодо тривалого перебування синів у закладі, але не вживає жодних заходів щодо їх повернення до родини. Спілкування по телефону відбувається виключно зі старшим сином за бажанням останнього.
Зазначене свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків стосовно неповнолітніх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
21.08.2025 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання; витребувано з Міністерства соціальної політики України інформацію щодо перебування відповідача на обліку внутрішньо переміщених осіб.
30.10.2025 року представником позивача на адресу суду надано рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №110/1 від 23.10.2025 року «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_2 ».
30.10.2025 року ухвалою суду до участі у справі залучено Службу у справах дітей Чернівецької міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
20.11.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, зобов`язано третю особу Службу у справах дітей Чернівецької міської ради надати на адресу суду висновок щодо розв`язання спору про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_1
21.01.2026 року третьою особою - Службою у справах дітей Чернівецької міської ради суду надано витяг з рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №13.01.2026 року №4/1 та висновок органу опіки та піклування.
05.02.2026 року на адресу суді від представника позивача надійшла додаткова інформація щодо соціальної державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені у ньому.
Додатково зазначила, що діти з 2021 року перебували на обліку як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах. Рішення про їх відібрання прийняте ще, коли була жива мама, оскільки батьки ухилялися від виконання батьківських обов`язків.
Позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно дітей буде саме в їх в інтересах.
За час перебування ОСОБА_5 в навчальному закладі, батько жодного разу не зв`язався з адміністрацією закладу з приводу сина, не потурбувався ні про його фізичний, духовний розвиток, навчання, здоров`я. Надання синові щомісячно грошової допомоги в розмірі 3 000 гривень не свідчить про виконання батьківських обов`язків, оскільки матеріальне утримання дітей покладається навіть на батьків, позбавлених батьківських прав.
На даний час ОСОБА_5 перебуває на повному державному забезпеченні, безкоштовно проживає у гуртожитку, отримує стипендію щомісяця в розмірі 4094 грн., йому компенсується харчування в розмірі 3 000 грн., надається матеріальна допомога на одяг, на початку кожного навчального року отримує соціальну допомогу в розмірі 3 стипендій на придбання всього необхідного для навчання.
У випадку незадоволення цього позову, після припинення військового стану, ОСОБА_5 втратить свій статус дитини, позбавленої батьківського піклування, отримуватиме звичайну стипендію в розмірі 1 500 гривень (або підвищена стипендія в розмірі 2 190 грн.). З 16 років ОСОБА_5 поставлений на квартирний облік, з якого він буде знятий, у випадку втрати свого статусу.
Якщо ОСОБА_3 буде позбавлений батьківських прав, то у ОСОБА_5 з 18 до 23 років буде зберігатися статус особи з дітей, позбавлених батьківського піклування, він матиме пільги при вступі до вищого навчального закладу на денну форму навчання, матиме шанс на отримання житла.
У зв`язку з викладеним, представник позивача, керуючись виключно інтересами дітей, наполягала на задоволенні позову.
Представник третьої особи директор КЗ «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР Власенкова Л.М. позовні вимоги Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування, щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей підтримала повністю.
Суду пояснила, що неповнолітні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були поміщені до КЗ «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР 24.06.2021 року.
З початку повномасштабного вторгнення до України військових рф, діти з закладу в м. Мелітополі, в тому числі й брати Завгородні, були евакуйовані до Польщі. Старший ОСОБА_5 на даний час вже перебуває в Україні, а молодший ОСОБА_6 залишається у Польщі.
ОСОБА_6 має певні психічні розлади, у нього дуже великі проблеми з адаптацією та соціалізацією. Спочатку він навчався дистанційно в українській школі, у подальшому всіх дітей перевели до іншого навчального закладу польської школи, де ОСОБА_6 був залишений на повторний курс навчання, оскільки він не знає мови, не спілкується ні з ким, має великі труднощі у навчанні. На даний час ОСОБА_6 переведено до спеціального навчального закладу, який знаходиться в іншому місті, кожного дня його туди відвозять транспортом за рахунок Центру і там з навчанням у нього проблеми.
Через свою хворобу, ОСОБА_6 не може контролювати свою поведінку, часто буває роздратований, поводить себе агресивно по відношенню до викладачів та інших дітей. У всіх спектрах свого життя він потребує індивідуального підходу, адаптації, що можуть забезпечити спеціалізовані фахівці, у тому числі викладачі, психологи, психіатри, яких в нашому центрі не має.
Через те, що ОСОБА_6 не має статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, представника Центру не являються його законними представниками та вирішити питання щодо поміщення дитини до спеціалізованого закладу.
ОСОБА_8 дитина з інвалідністю з дитинства. За чинним законодавством, за станом його здоров`я, він не може перебувати в їхньому закладі, але так як іншого варіанту не було, його тимчасово прийняли.
ОСОБА_6 має перебувати у закладі, де йому також буде надаватися медична допомога.
За весь час знаходження дітей в Центрі, батько взагалі не цікавився дітьми, ані за час їх перебування у м. Мелітополі, ані в Польщі: не відвідував дітей, не телефонував вихователям. Одного разу, через мобільний телефон ОСОБА_5 , спілкування з ОСОБА_3 відбулося, але той висловлював лише претензії, коли діти повернуться до м. Мелітополя.
У разі задоволення цього позову, ОСОБА_6 матиме статус дитини, позбавленої батьківського піклування, його буде влаштовано до спеціалізованого закладу, де він навчатиметься за освітньою програмою, яка відповідає його стану здоров`я, матиме можливість отримати якусь професію, тобто дитині буде надана вся необхідна допомога, у тому числі медична, якої він потребує.
У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_1 , в присутності психолога ОСОБА_10 та педагога ОСОБА_11 , пояснив, що в ОСОБА_12 він жив зі своєю родиною (батько, мама, молодший брат і він).
На початок повномасштабного вторгнення рф на Україну та окупацію м. ОСОБА_12 мама вже довгий час не проживала з ними.
Ні ОСОБА_5 , ні молодший брат ОСОБА_6 ніде не навчалися, ніякі гуртки не відвідували. ОСОБА_5 хотів вчитися, але школа була далеко від їхнього будинку, так як вони проживали на околиці міста. Батько не працював. ОСОБА_5 розумів, що повинен допомагати, тому пішов працювати на автомийку та фінансово забезпечував себе, батька і брата (на той час йому було 13 років). Батько ніяк не реагував на те, що діти не навчаються, хвалив ОСОБА_5 за те, що він працює та заробляє кошти на життя всієї родини.
ОСОБА_1 пояснив, що коли мама від них поїхала, він з нею не спілкувався. Йому відомо, що мама померла.
Коли почалася війна, їх з братом та з іншими дітьми Центру директор та психологи зібрали й вивезли з м. Мелітополя, спочатку до Запоріжжя, а через кілька днів до Польщі.
На думку ОСОБА_5 , батько не знав, що їх мають вивезти до Польщі. Телефону ні у нього, ні у брата не було, вони не спілкувалися з батьком.
На даний час у нього є мобільний телефон, він, починаючи з травня 2024 року, кожного дня (1-2 рази на день) спілкується з батьком по телефону, 1-2 рази на 2-3 тижні зв`язуються по відеозв`язку. Батько цікавиться його життям, постійно каже як він сумує. Кожного місяця пересилає йому на банківську картку кошти в розмірі 3 000 гривень. З братом батько не спілкується, але постійно запитує у нього про молодшого брата.
ОСОБА_5 теж спілкується з братом в телефонному режимі, матеріально батько не допомагає ОСОБА_6 , але сам брат каже, що йому нічого не треба, у нього все є.
На майбутнє ОСОБА_5 планує повернутися до батька в м. Мелітополь, піти працювати, щоб зібрати кошти й повернути додому молодшого брата.
Батько не виїхав з ОСОБА_12 і не висловлює намірів це зробити, на думку ОСОБА_5 , через відсутність грошей. Він заперечує проти позбавлення батька батьківських прав.
Відповідач ОСОБА_3 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.
Керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Вислухавши пояснення сторін, враховуючи позицію неповнолітнього ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3).
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що свідчать видані повторно свідоцтва про народження: серії НОМЕР_2 (актовий запис №245) та серії НОМЕР_3 (актовий запис №1211), відповідно.
Мати дітей ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 04.01.2024 року (актовий запис №3985).
Як встановлено в судовому засіданні, на підставі листа служби у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області до ВП «Дитяча лікарня» КНП «ТМО «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Мелітопольської міської ради Запорізької області, з 21.09.2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були влаштовані до КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня», у зв`язку з тим, що проживали разом з батьком у покинутій будівлі, непридатній для проживання, були недоглянуті, одягнуті не за сезоном, брудні, голодні, жебракували, просили їжу у сусідів. У будівлі збиралися підозрілі чоловіки, батько вночі залишав дітей на тривалий час без нагляду.
З 24.09.2021 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 влаштовані до КЗ «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької міської ради.
З 01.10.2021 року діти перебували на обліку в службі у справах дітей Мелітопольської міської ради як такі, які перебувають в складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та загрозою для життя та здоров`я дітей, на підставі наказу Служби у справах дітей Запорізької обласної державної адміністрації від 04.03.2022 року №01-10/1/11 «Про евакуацію вихованців обласних центрів соціально-психологічної реабілітації дітей за межі України», вихованці КЗ «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької міської ради було евакуйовано до Ченстоховського Центру Духовної Архиєпархії «Свята Пуща» м. Ольштин, Республіки Польща.
Листом №01-12/054 від 07.12.2023 року за підписом директора КЗ «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР Власенкової Л. перед начальником Служби у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області порушено питання щодо вжиття заходів щодо встановлення статусу дітей, позбавлених батьківського піклування, - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що їх батько не виконує свої обов`язки з виховання та утримання дітей з причин перебування на тимчасово окупованій території.
Зі змісту вказаного листа слідує, що у закладі з 24.09.2021 року перебувають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, згідно наказу Служби у справах дітей Запорізької обласної державної адміністрації від 04.03.2022 року №01-10/11, були евакуйовані до Честоховського Центру Духовної Архиєпархії «Свята Пуща» в м. Ольштин, Республіка Польща.
Протягом всього часу перебування дітей у закладі, батько ОСОБА_3 до Центру не звертався, життям та здоров`ям своїх синів не цікавився.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 12.09.2024 року №36/3, ОСОБА_7 був влаштований до Професійно-технічного училища №8 у м. Чернівці.
Згідно листа №128 від 19.05.2025 року, в.о. директора ПТУ №8 м. Чернівці Цвірінько Р. повідомив Службі у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області про те, що під час бесіди, яка відбулася у присутності директора з виховної роботи та соціального педагога, ОСОБА_7 повідомив, що підтримує постійний зв`язок з батьком, щодня спілкується з ним по телефону та отримує від нього фінансову допомогу в розмірі 3 000 гривень щомісяця. ОСОБА_5 заперечує позбавлення батька батьківських прав та висловлює щире бажання зберегти й розвивати надалі спілкування з ним. Додатково адміністрація навчального закладу повідомила, що ОСОБА_3 не здійснював жодних контактів із представниками педагогічного колективу та не виходив на зв`язок з адміністрацією училища.
Листом №01-09/071 від 26.05.2025 року «Про соціальний захист неповнолітніх ОСОБА_13 » директор КЗ «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР ОСОБА_14 повідомила в.о. начальника Служби у справах дітей Мелітопольської міської ради про те, що ОСОБА_8 перебуває в Центрі на повному державному забезпеченні з 24.09.2021 року. Спілкування з батьком ОСОБА_3 не відбувається, ОСОБА_6 спілкується лише зі старшим братом ОСОБА_15 , якого було релоковано в червні 2024 року до КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, а потім влаштовано до закладу професійно-технічної освіти м. Чернівці.
Відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №70 (вікова категорія від 0 до 18 років) від 01.03.2018, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2016 року встановлена інвалідність та виявлено супутні захворювання.
Відповідно до Висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №110/1 від 23.10.2025 року, ОСОБА_3 володіє інформацією щодо тривалого перебування сина у закладі, його особливих потреб у зв`язку зі станом здоров`я, але не вживає заходів щодо повернення дитини до родини, що свідчить про свідоме ухилення від виховання неповнолітнього сина протягом тривалого часу, оскільки батько не піклується про його життя та здоров`я, розумовий, духовний, фізичний розвиток, не забезпечує йому належного догляду, у зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зі змісту листа №01-09/156 від 08.12.2025 року за підписом директора КЗ «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР Власенкової Л. на ім`я в.о. начальника Служби у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області Прокопенко О., вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває в Центрі на повному державному забезпеченні з 24.09.2021 року по теперішній час. Спілкування з батьком ОСОБА_3 не відбувається.
ОСОБА_6 спілкується лише зі старшим братом ОСОБА_15 , якого було релоковано в червні 2024 року до КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, а після влаштовано до професійно-технічного училища №8 м. Чернівці.
Під час перебуванні обох братів в закладі ОСОБА_5 намагався спілкуватися з батьком, але це було неохоче з боку батька. Наміру батька щодо повернення дітей до родини не спостерігається. ОСОБА_3 не підтримував жодним чином своїх неповнолітніх дітей, участі в їх вихованні не приймав.
ОСОБА_6 має особливі потреби за станом здоров`я, потребує додаткової уваги та підтримки, за медичними показниками рекомендовано влаштування до спеціалізованого закладу освіти.
Згідно Висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №4/1 від 13.01.2026 року, з метою соціального захисту інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків.
Пунктом 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.
Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.
Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.
За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц).
Суд вважає висновки органів опіки та піклування обґрунтованими, у них наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дітей, з огляду на встановленні в судовому засіданні обставини щодо пільг та державної допомоги, які надаються на даний час дітям та будуть надаватися у подальшому за наявності відповідного статусу.
У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17, провадження № 61-2861св20, зазначено, що заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.
Сам відповідач не вийшов на зв`язок ані з КЗ Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, ані ПТУ №8 м. Чернівці, ані Службами у справах дітей Чернівецької та Мелітопольської міських рад, з питанням щодо повернення дітей. На думку суду, така його поведінка свідчить про байдуже ставлення до долі дітей.
При розгляді цього спору суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, без поважних причин залишив їх без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми, а отже поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.
Соціальна державна підтримка дітей, позбавлених батьківського піклування, передбачена Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 № 822 «Питання стипендіального забезпечення».
Відповідно до п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» установлено, що:
1) дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, при вступі на навчання до закладів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом, взуттям і м`яким інвентарем за нормами, встановленими для вихованців шкільного віку шкіл-інтернатів.
Дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням, студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків (батьки яких померли/оголошені померлими, загинули або пропали безвісти), до завершення навчання виплачується щорічна допомога для придбання навчальної літератури в розмірі не менше трьох місячних соціальних стипендій, які їм призначені. Виплата зазначеної допомоги здійснюється протягом 30 днів після початку навчального року за рахунок коштів, що передбачаються для закладів освіти у відповідних бюджетах;
2) абітурієнти з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, та особи з їх числа приймаються до навчальних закладів поза конкурсом;
3) учням, студентам з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також учням, студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків, щорічно надається матеріальна допомога за рахунок стипендіального фонду, а також коштів, передбачених на утримання зазначених закладів, у розмірі не менш як 8 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
4) випускникам закладів загальної середньої, професійної, фахової передвищої та вищої освіти з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням, студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків та які перебували на повному державному утриманні в закладі освіти, в якому здобувалася базова загальна середня/повна загальна середня/ професійна/фахова передвища/вища освіта, протягом 60 днів після отримання документа, що підтверджує відповідний рівень освіти, за рахунок такого закладу освіти виплачується одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року, а також видається одяг, взуття, м`який інвентар і обладнання на суму не менш як 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі коли виплата одноразової грошової допомоги здійснюється у місяці, в якому випускники закладів освіти з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, досягли 18-річного віку, одноразова грошова допомога виплачується в розмірі шести прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
За бажанням випускників закладів освіти їм може бути виплачена грошова компенсація в розмірі не менш як 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для придбання одягу і взуття.
Право на отримання одноразової грошової допомоги у дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа, а також учнів, студентів, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків та які перебували на повному державному утриманні в закладі освіти, виникає після здобуття базової загальної середньої/повної загальної середньої/професійної/фахової передвищої/вищої освіти та отримання документа, що підтверджує відповідний рівень освіти.
Відповідно Порядку надання одноразової допомоги дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, після досягнення 18-річного віку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2005 № 823, виплачується одноразова допомога.
Відповідно до п. 64. Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 (зі змінами та доповненнями), у разі коли в дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, відсутнє житло, яке належить їй на праві власності (користування), або повернення до нього неможливе, після досягнення дитиною 16-річного віку служба у справах дітей за місцем походження або проживання дитини чи за місцем обліку такої дитини як внутрішньо переміщеної особи з урахуванням її бажання подає органу опіки та піклування документи дитини, необхідні для взяття її на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і на соціальний квартирний облік.
Орган опіки та піклування за місцем походження або проживання дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, чи за місцем обліку такої дитини як внутрішньо переміщеної особи у разі відсутності у неї житла після закінчення (припинення) її перебування під опікою, піклуванням, у прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі охорони здоров`я, освіти, іншому закладі або іншій установі, в яких проживають діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування, позачергово забезпечує її житловим приміщенням.
З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх синів, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дітей.
Навіть за наявності певного зв`язку між батьком та старшим сином, на думку суду, позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав.
Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Так, заслуханий у суді неповнолітній ОСОБА_7 , якому на час розгляду справи виповнилося 17 років, у присутності психолога та педагога суду пояснив, що заперечує проти позбавлення його батька батьківських прав.
ОСОБА_8 судом не був опитаний внаслідок його стану здоров`я.
Проте, з огляду на встановлені судом обставини, що відповідач будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей не надав, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому, керуючись найкращими інтересами дітей, підлягають задоволенню.
При вирішення питання про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, суд дійшов до такого.
Частиною 3 ст. 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
З роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Відповідно до п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно з ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на утримання дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», у 2026 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2026 року складає 3 512 гривень.
Як вбачається з матеріалів справи, доказів того, що матеріальний стан відповідача або стан його здоров`я не дозволяє виконати рішення суду, під час розгляду даної справи надано не було.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дітей, для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 11.08.2025 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Стягнення судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно доп. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.
Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, з урахуванням кількості і характеру заявлених позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 164, 165,166,169,180 СК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь особи чи установи, на утриманні якої перебуватименеповнолітня дитина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.08.2025 року до досягнення дитиною повнолітнього віку.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь особи чи установи, на утриманні якої перебуватименеповнолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.08.2025 року до досягнення дитиною повнолітнього віку.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір за дві позовні вимоги в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.02.2026 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод