Справа № 705/5943/25
Провадження № 2/702/122/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Барської Т.М.,

секретар судового засідання Возна В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Монастирище Черкаської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

30.09.2025 АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій вимогу про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 13.07.2020 у розмірі 59649,38 грн. висунуло ОСОБА_1 .

Обгрунтовуючи заявлену вимогу позивач посилається на те, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустило новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank, за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

Умови обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення.

Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень.

Позивач стверджує, що 13.07.2020 відповідач ОСОБА_1 встановила мобільний додаток monobank та, пройшовши реєстрацію і надавши пакет документів, за допомогою власноруч виконаного цифрового підпису підписала Анкету-заяву клієнта до Договору про надання банківських послуг «Мonobank».

За змістом Анкети заяви цей підписаний документ разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між клієнтом і банком Договір про надання банківських послуг.

На підставі укладеного 13.07.2020 Договору про надання банківських послуг відповідачу на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 , встановлений кредитний ліміт.

Позивач стверджує, що АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за означеним Договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_1 , у свою чергу, зобов`язання за Договором належним чином не виконує і понад 90 днів щомісячний мінімальний платіж за Договором не сплачує, а тому, внаслідок цього істотного порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.

29.04.2025 банк направив відповідачу повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність сплати заборгованості. Проте, відповідач свій борговий обов`язок не виконала, у зв`язку з чим кредит став у формі «на вимогу».

Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не сплачує заборговані суми кредиту за Договором про надання банківських послуг, позивач звернувся до суду з позовними вимогами і просить стягнути на свою користь із ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання банківських послуг monobank від 13.07.2020 у розмірі 59649,38 грн., у тому числі загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 59649,38 грн., а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

Постановленою 05.11.2025 ухвалою Монастирищенський районний суд Черкаської області відкрив спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін, відповідачу надав термін на подання до суду відзиву на позов.

Представник позивача АТ «Універсал Банк» Штука А. Ю. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, у позовній заяві просила розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку за зареєстрованою адресою місця проживання (а.с.131, 136), жодних заяв чи клопотань не подавала, правом на надання відзиву на позов не скористалася.

Зважаючи на відсутність передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення судового розгляду справи, суд постановив ухвалу про його проведення за відсутності представника позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків і такого рішення.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.07.2025 Акціонерне товариство «Універсал Банк» зареєстроване у державному реєстрі юридичних осіб 20.01.1994 і йому присвоєний ідентифікаційний код 21133352 (а.с.84-102).

Відповідно до копії нової редакції Статуту Акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником усіх прав і обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», тип якого відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» змінений на приватне акціонерне товариство та перейменовано на Акціонерне товариство «Універсал Банк» (а.с.103, 104).

У жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» створило проект «Monobank», в рамках якого клієнтам (фізичним особам) відкриваються поточні рахунки, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Monobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень.

13.07.2020 ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій ініціювала відкриття поточного рахунку № НОМЕР_2 у гривні на її ім`я та встановлення кредитного ліміт на суму, вказану у мобільному застосунку.

Підписаною Анкетою заявою відповідач погодила, що пільговий період за користування кредитним лімітом становить до 62 днів. Однак, у разі виходу з пільгового періоду на кредит передбачене нарахування процентної ставки 3,2% на місяць з першого дня користування кредитом. Решта умов Договору спроживчого кредитування, передбачених частиною 1 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», визначені в Договорі та Тарифах.

Крім іншого, Анкета заява містить беззастережне погодження відповідача з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміму банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Підписана відповідачем Анкета містить твердження про те, що ця Анкета - заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які розміщені на банківському сайті, складають Договір про надання банківських послуг, укладення якого заявник підтверджує і зобов`язується виконувати його умови.

Умовами п.10 Анкети заяви відповідач наділила банк правом та доручила йому здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків відкритих у банку, без додаткових її розпоряджень, для погашення будь яких інших її грошових зобов`язань перед банком, що випливають з умов Договору (а.с.40).

Умов щодо строків здійснення періодичних платежів, розміру кредитного ліміту, а також строку кредитування датована 13.07.2020 Анкета заява не містить.

Окрім іншого, підписана сторонами Анкета - заява не містить умов Договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

До Анкети-заяви позивач долучив засвідчену паперову копію Умов і Правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank в чинній редакції, яка затверджена протоколом Правління №23 від 24.06.2020 і набула чинності 29.06.2020 (а.с. 41-81).

Ознайомлення відповідача з цими Умовами і Правилами підписом відповідача не підтверджене.

Виконаний позивачем і доєднаний до позову розрахунок заборгованості за кредитним Договором б/н від 13.07.2020 містить відомості про те, що відповідач за період часу з 29.03.2024 по 06.08.2025 сплатила позивачу 22536,00 гривень наданого кредиту та 9181,82 гривню відсотків за користування цими коштами (а.с.21-21 на звороті).

Залишок простроченої заборгованості, згідно з розрахунком позивача, складає 59649,38 гривень (а.с.21 на звороті).

Доказів, з яких би суд мав можливість встановити інші істотні умови Договору, а також вид випущеної на ім`я відповідача карти, розмір доступного кредитного ліміту і повідомлення про нього відповідача, як це обумовлено в Анкеті - заяві, суду не надано.

Позиція суду при вирішення спору грунтується на такому.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок про те, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тобто, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Застосовуючи цю правову позицію Вищого Суду, суд погоджується з позицією представника позивача про те, що він має право вимагати судового захисту у спірних правовідносинах.

Поряд з цим, суд враховує і висновок Верховного Суду у постанові від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) про те, що «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

Досліджена копія датованої 13.07.2020 Анкети заяви підтверджує, що ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному застосунку.

Однак, строки здійснення періодичних платежів цієї Анкетою заявою не визначені, у ній відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, хоча у позові позивач стверджує про нарахування відповідачу неустойки у вигляді штрафу..

Доказів на підтвердження того, що відповідачу кредитний ліміт встановлений у розмірі боргу чи будь якому іншому розмірі суду не надано. Відомості про вид кредитної карти і розмір тарифів, які підлягають застосуванню у зв`язку з користуванням нею, матеріали справи також не містять.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема ст. 1048 ЦК України, банк не пред`явив. Однак, виготовлений ним розрахунок містить відомості про нарахування відповідачу відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом.

Крім іншого, вирішуючи спірні правовідносини суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити:

1) назву документа (форми);

2) дату складання;

3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи;

4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта;

5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

З наданої суду в електронному вигляді виписки/особового рахунку з 13/07/2020 по 06/08/2025 встановлено, що, хоча у вступній частині виписки і зазначений рахунок НОМЕР_3 , IBAN НОМЕР_4 та код ЄДРПОУ банку, у таблиці з відомостями про вчинені операції зазначено, що розрахунки зафіксовані за рахунком НОМЕР_5 , IBAN НОМЕР_6 , код ЄДРПОУ банку 21133352.

Анкета заява відповідачем підписана 13.07.2020, а відомості про рух коштів зафіксовані з 13.08.2020, що суперечить відомостям про дату укладення правочину.

За змістом Виписки вхiдний залишок станом на 13.07.20 - 0,00, вихiдний залишок станом на 06.08.25 також 0,00 ( аркуші 1-209 електронного документу).

Поряд з цим, Виписка/Особовий рахунок з 13/07/2020 по 06/08/2025 в електронній формі (аркуші електронного документу 210-211) містить відомості про операції з винесення простроченої заборгованості та погашення простроченої заборгованості.

Зокрема, 03.02.2025 у прострочену заборгованість винесено 56`602,52. Однак, на аркуші електронного документу 207 зафіксована операція 347 зі списання розстрочки 56`602,52 за рахунок кредитного лiмiту у зв`язку з настанням подiї дефолту (Договiр №20.30. вiд 11.12.2023 КОРЕСПОНДЕНТ: TP для облiку розстрочки за кред. Картами (Монобанк) 03/02/25 FA25111906 UA57350.0).

Отже позивач автоматично списав всю суму заборгованості за розстрочкою, використовуючи доступний кредитний ліміт (овердрафт). Однак, докзазів того, який це був розмір кредитного ліміту, а також доказів того, що умовами правочину сторони погодили вчинення такого характеру операцій і відповідач погодив збільшення розміру кредитного ліміту для утримання з нього коштів на користь позивача суду не надано.

На аркуші 178 Виписки зафіксована операція з видачі 40 000,00 кредиту по програмі розстрочка рассрочка (Договір №20.30. от 11.12.2023), але ні сам правочин, ні його умови, ні яким чином він пов`язаний із Договором про надання банківських послуг від 13.07.2020 не надано.

Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує позицію представника позивача про те, що відповідачу на залишок простроченої заборгованості банк нараховував неустойку у виглдяді штрафу в залежності від кількості днів прострочення (а.с.5).

Проте, ні розміру штрафних санкцій, ні розміру нарахованих відсотків, які згідно з розрахунку нараховувалаися відповідачу матеріали справи не містять.

Наведене дає підстави для обгрунтованого висновку, що розмір осного боргу (тіло кредиту) позивач врахував і проценти, і штрафи, і суми овердрафту.

Розрахунок заборгованості виготовлений позивачем і в силу вимог ст. 76 ЦПК України, як позиція і доводи сторони, доказом не являється та потребує доведення з дотриманням норм процесуального законодавства.

Також суд звертає увагу на відсутність таблиці обчислення вартості кредиту, Паспорту споживчого кредиту, Тарифів, за якими наданий кредит, та які складають Договір про надання банківських послуг, як про це вказано в датованій 13.07.2020 Анкеті заяві від 13.07.2020.

Суд вважає, що Умови та правила надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованих умов і правил.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19).

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20.

За таких обставин та без належних доказів суд позбавлений можливості перевірити заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 у розмірі 59649,38 грн., оскільки докази надані позивачем достовірно не підтверджують вказаних у позовній заяві обставин.

Суд звертає увагує, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

У постановах від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 14-709цс19, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, провадження № 14-740цс19, у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 361/1484/16-ц, провадження № 61-6126св18, Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновки, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

Отже, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач не довів перед судом заявлені до відповідача вимоги, сплачений судовий збір слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: акціонерне товариство «Універсал Банк» місцезнаходження: вул. Оленівська, 23, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код 21133352.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Рішення ухвалене і підписане 19.02.2026.

Суддя Тетяна БАРСЬКА