ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. № 2/521/688/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі Жулего М.І., за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

встановив:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4 , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала у шлюбі, зареєстрованому 23 липня 2005 року Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №206.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2024 року шлюб між ними розірваний (справа №521/12870/24).

В період шлюбу у них з відповідачем народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею, оскільки відповідач проживає окремо.

Зазначила, що їх з відповідачем, неповнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у навчальному закладі, що передбачає придбання шкільного приладдя, підручників та навчальної літератури, спортивної та повсякденної форми одягу, взуття, а також сплату шкільних внесків, гуртків, екскурсій та інших заходів, пов`язаних з навчанням.

Оскільки, для навчання дитини необхідні гаджети, тому нею було придбано ноутбук, вартість якого складає 39499,00 грн.

Крім того, неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , займається вивченням англійської мови та відвідує спортивну секцію, що потребує додаткових витрат.

Також, неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує належного лікування та медичного обслуговування, на що нею також витрачаються кошти.

Вказувала, що старший син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжує навчання в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова та також потребує матеріальної допомоги.

Стверджувала, що на даний час вони з відповідачем не можуть досягнути угоди про добровільну сплату останнім аліментів у розмірі, який необхідний для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Вказувала, що відповідач багато років працює за фахом моряком на судах іноземних судновласників та одержує щомісячну заробітну плату, що дозволяє йому сплачувати аліменти та забезпечувати дітей.

Позивачка зазначає, що у зв`язку з зростанням економічної кризи в державі, та веденням бойових дій, її матеріальне становище ускладнилося, ріст цін призводить до необхідності витрачати на утримання дітей значні кошти, а саме на навчання, відповідне харчування, одяг, взуття, тому їй одній важко утримувати дітей згідно їх потреб.

Отже, діти потребують з боку батька матеріального утримання.

Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з урахуванням його віку та інтересів до досягнення ним повнолітнього віку, а також має можливість надавати повнолітньому сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальну допомогу на період навчання.

Посилаючись на вищевказані обставини та норми Сімейного Кодексу України позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 35000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 01 липня 2025 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , включно; стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі 15000,00 грн. щомісячно, а саме з 01 липня 2025 року до закінчення навчання, але не пізніше 23 років.

Ухвалою суду від 02 липня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (т.1 а.с.79-80).

Ухвалою суду від 04 липня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (т.1 а.с.83-84).

Позивачка та її представник, діюча на підставі ордеру від 26 червня 2025 року, всудовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі з урахуванням їх заяви про зменшення позовних вимог. Раніше надали відповідь на відзив (т.1 а.с.65,66,173-176).

Представник відповідача, діючий на підставі ордеру від 29 липня 2025 року, всудовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив суд стягнути на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 5000,00 грн., в інший частині позову відмовити. Раніше надав відзив на позов та письмові заперечення та заперечення проти заяви позивачки про зменшення позовних вимог, оскільки вважає, що вони подані в порушення вимог ст. 49 ЦПК України (т.1 а.с.93,114-117, т.2 а.с.86-87,200-203).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 12, розділом третім Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 липня 2005 року Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №206, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т.1 а.с. 8).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2024 року шлюб між сторонами розірваний (т.1 а.с.11-12).

В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (т.1а.с. 9,10).

Діти зареєстровані та проживають разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади від 18 вересня 2024 року та від 25 вересня 2024 року (т.1 а.с.13,14).

Встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є повнолітнім, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є неповнолітнім.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2006 року відповідачу ОСОБА_4 (т.1 а.с.56).

07 лютого 2007 року право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.56 звор., 57).

Встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №1537259 від 02 липня 2025 року (т.1 а.с.78).

В процесі судового розгляду встановлено, що відповідач на даний час не перебуває в Україні, оскільки тимчасово перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина, що підтверджується посвідкою на проживання за адресою: АДРЕСА_3 (т.2 а.с.57-59).

Встановлено, що повнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова на факультеті міжнародних відносин, політології та соціології за спеціальністю «міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії за контрактом з 01 вересня 2022 року по теперішній час. Орієнтований строк закінчення навчання -30 червня 2026 року, що підтверджується довідкою від 22 серпня 2025 року (т.2 а.с.93 звор.,94).

З матеріалів справи вбачається, що повнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжує навчання в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова на платній основі, що підтверджується договором про навчання в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова №291-1-194 та договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №291-1-194 (т.1 а.с.38,39).

Встановлено, що кожний із батьків періодично оплачує навчання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова на факультеті Міжнародних відносин, політології та соціології.

З матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2025 року позивачка оплатила навчання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , курс 3, денна форма навчання, 6 семестр, факультет Міжнародних відносин, політології та соціології, у розмірі 16779,00 грн., що підтверджується квитанцією (т.1 а.с.40).

Встановлено, що відповідач, 24 березня 2023 року оплатив навчання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , курс 2, денна форма навчання, 3 семестр, факультет Міжнародних відносин, політології та соціології, у розмірі 14995,00 грн., 06 листопада 2023 року - 14997,00 грн., 16 липня 2024 року - 14995,00 грн., 24 вересня 2024 року - 14995,00 грн., що підтверджується квитанціями (т.1 а.с. 121, 122,124,126, 129,146).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач оплатив вартість комп`ютера для ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 19599,00 грн., що підтверджується квитанцією та особистою перепискою (т.1 а.с. 118,161).

Встановлено, що позивачка з 02 жовтня 2023 року працювала КНП «ДМП №5» ОМР психологом, її середньомісячна заробітна плата складала 9945,87 грн., що підтверджується довідкою про доходи №177 (т.1 а.с.41).

В процесі судового розгляду встановлено, що позивачка офіційно на час винесення рішення не працює, підприємницькою діяльністю не займається.

Судом встановлено, що відповідач за спеціальністю моряк та працював на суднах іноземних судновласників, що підтверджується послужною книжкою моряка, посвідченням особи моряка, а також дипломом капітана далекого плавання №11004/2014/01 від 07 липня 2014 року (т.1 а.с.42-46,47-49,50).

Факт працевлаштування відповідача моряком за контрактами з іноземними компаніями також не заперечувався представником відповідача в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2024 року у зв`язку з закінченням підтвердження до диплому ГМЗЛБ №10974/2014/01 від 10 липня 2019 року, відповідач звернувся до голови Адміністрації судноплавства щодо підтвердження йомузбереження кваліфікації радіооператора (з професійним загальним дипломом) по стажу і видати йому професійний диплом радіооператора та підтвердження до нього (т.2 а.с.34-35,45).

Також, з змісту листа голови Державної кваліфікаційної комісії моряків від 31 жовтня 2024 року вбачається, що ОСОБА_4 було підтверджено звання/кваліфікацію радіооператор ГМЗЛБ (професійний загальним дипломом радіооператора ГМЗЛБ)/GMDSS RADIO OPERATOR (GENERAL GMDSS OPERATORS CERTIFICATE) ВІДПОВІДНО ДО ВИМОГ Правила 1V/2 Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування та несення вахти 1978 року, з поправками, та Регламенту радіозв1язку для ви конання перелічених нижче функцій на вказаних рівнях іх урахуванням будь-яких зазначених об межень до дати закінчення терміну дії, що зазначено в підтвердженні до професійного диплома (т.2 а.с.60-61,63,82).

Встановлено, що 02 жовтня 2024 року ОСОБА_4 звернувся до голови Адміністрації судноплавства з заявою на дипломування членів екіпажів суден (т.2 а.с. 64-67,82).

Отже, дані факти спростовують твердження представника ОСОБА_4 про те, що він не працює та перебуває на утриманні його цивільної дружини.

При цьому, доказів того, що відповідач отримує дохід, позивачка суду не надала.

Відповідно до листа АТ « Перший Український Міжнародний Банк» від 29 липня 2025 року в банку на ім`я ОСОБА_4 було відкрито/закрито рахунки (т.1 а.с.98,100).

Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 06 серпня 2025 року на ім`я ОСОБА_4 відкрито два рахунку, на яких залишок грошових коштів -12,43 грн. та нуль грн. (т.1 а.с.107-110).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач періодично надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, що підтверджується квитанціями, а саме: 20 квітня 2025 року -1200,00 грн., 27 жовтня 2024 року-5000,00 грн., 12 листопада 2024 року -5000,00 грн., 14 листопада 2024 року -5000,00 грн., 12 грудня 2024 року 5000,00 грн.; 23 грудня 2024 -8000,00 грн., 09 січня 2025 року 6500,00 грн., 22 лютого 2025 року- 6500,00 грн.; 20 квітня 2025 року 6500,00 грн.; 10 травня 2025 року -5000,00 грн., 12 липня 2025 року -6500,00 грн., 05 травня 2025 року оплата турнир -5000,00 грн.; (т.1 а.с. 52, 119, 120, 123, 125, 130, 131, 132, 133, 142, 143, 146, 147,153,170).

Також, з матеріалів справи вбачається, що на рахунок позивачки у період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року надходили від відповідача грошові перекази в рамках сервіса МПС Visa International Visa Money Transfer Fast Funds (т.а.с. 53-55).

Встановлено, що відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04 березня 2011 року належить автомобіль марки «CHEVROLET CRUZE» д.н.з НОМЕР_1 та автомобіль марки Lexus GS 350 д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.58,59).

Крім того, відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №1-19-10/42 від 10 квітня 2017 року належать майнові права на самостійну однокімнатну квартиру будівельний номер АДРЕСА_4 , загальною площею 44,58 кв.м. та двокімнатна квартира загальною площею 60,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 60-62).

Встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 хворіє та йому встановлений діагноз «Розсіяний склероз» (G 35), що підтверджується направленням -випискою від 20 січня 2023 року, медичною карткою стаціонарного хворого (т.1 а.с.127-128,139,158-160, т.2 а.с.96-117).

Також, на підтвердження витрат на дітей, позивачка надала виписку банку про рух коштів на її рахунку (т.1 а.с.177-188).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка витрачає кошти на лікування неповнолітнього сина, а саме на стоматологічні послуги нею було витрачено 13050,00 грн. (т.1 а.с.189,180).

Також, судом встановлено, що 15 липня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформив кредити, що підтверджується заявами про приєднання до умов Публічного договору №428377, № 428685, №427594 та паспортами споживчого кредиту (т.1а.с.193а-193б,194,195-199,200,201-202,203,204-208,209, 210, 211,212,213-217,218,219-221).

Суд вважає, що укладення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кредитних договорів, свідчить про те, що останній потребує матеріальної допомоги зі сторони батьків.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України.

Відповідно до ст. ст. 181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року).

Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років складає 2817 грн. для дітей віком від 6 до 18 років 3512 грн.

Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років 3512 грн.

Враховуючи встановлені судом обставини, які стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе позивач на утримання дітей, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,в розмірі 10000,00 грн.

Посилання представника відповідача в процесі судового розгляду на те, що сума аліментів, яку просить стягнути з останнього позивачка на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є необґрунтованою та занадто великою, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що належне утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не є правом батька, а є його обов`язком.

Що стосується позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який продовжує навчання, суд виходить з наступного.

За ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що син відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, відповідач є працездатною особою та має можливість сплачувати аліменти.

З підстав наведеного, суд вважає доцільним стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі 1300,00 грн. щомісячно, а саме з дня подання позовної заяви, тобто з 01 липня 2025 року до закінчення навчання чи додосягнення повнолітнім сином 23 (двадцяти трьох річного) віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 включно - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Щодо заяви позивачки про зменшення позовних вимог то суд не приймає її до уваги, тому як вона подана з порушення статті 49 ЦПК України.

Суд роз`яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Тобто, вимоги ст. 185 СК України не застосовуються до правовідносин між батьками та повнолітніми дітьми щодо надання їм утримання.

Суд зазначає, що забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти є обов`язком батьків (стаття 150 частина 3 СК України), в той час як забезпечення отримання дитиною вищої освіти є правом батьків, реалізація якого пов`язана, в тому числі, із можливістю батьків надавати відповідну матеріальну допомогу (зокрема, стаття 198 СК України та стаття 199 СК України).

Досліджуючи вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрати на лікування неповнолітнього сина та витрати на секції, то суд звертає увагу позивачки на то, що дані витрати відносяться до додаткових витрат, які потребують доказуванню та розгляду в іншому судовому процесі.

Суд вважає, що в матеріалах цієї справи містяться докази, які не заперечувалися представником відповідача, що підтверджують, що останній отримує дохід, достатній для виплати аліментів на утримання свого неповнолітнього сина та надання допомоги своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,в розмірі 10000,00 грн., а на повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання -1300,00 грн.

При встановленні розміру аліментів суд бере також до уваги те, що працевлаштування відповідача на суднах під іноземним прапоромне є постійним та гарантованим.

За правилами частини 1 статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дітей і для суспільства в цілому.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та на повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, підлягають задоволенню частково і з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід стягнути аліменти в розмірі 10000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно,починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 01 липня 2025 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , включно, а також стягнути на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1300,00 грн., щомісячно, а саме з 01 липня 2025 року до закінчення навчання чи до досягнення повнолітнім сином 23 (двадцяти трьох річного) віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 включно - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Оскільки, позивачка у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, то оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн., слід стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 183, 199 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Кушугум, Запорізької області, РНОКПП: НОМЕР_3 ,паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 25 жовтня 1995 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 01 липня 2025 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , включно.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Кушугум, Запорізької області, РНОКПП: НОМЕР_3 ,паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 25 жовтня 1995 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень 00 копійок щомісячно, а саме з 01 липня 2025 року до закінчення навчання чи до досягнення повнолітнім сином 23 (двадцяти трьох річного) віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 включно - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

В інший частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Кушугум, Запорізької області, РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 25 жовтня 1995 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 20 лютого 2026 року.

Суддя: О.М. Сегеда