Провадження № 2-з/638/78/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Харків

Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Хайкін В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

18.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Алдохіної Л.М. про забезпечення позову, згідно прохальної частини якої просить суд: застосувати захід забезпечення позову у виді накладення арешту на майна та грошові кошти ОСОБА_3 в межах суми позовних вимог у розмірі 71 625,40 грн. В обґрунтування посилається на те, що позивачу стало відомо, що правонаступник відповідачів ОСОБА_3 має намір продати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свої припущення щодо можливості продажу квартири, позивач обґрунтовує тим, що ще за своє життя відповідач ОСОБА_4 надав довіреність ОСОБА_3 щодо розпорядження усім належним йому майном, в тому числі продавати нерухоме майно, здавати в оренду, закладати. На думку позивача це свідчить про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обговорювали це питання та прийшли до згоди щодо можливого відчуження квартири. В результаті відчуження квартири або іншого майна, яке належить ОСОБА_3 , стане неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків, якщо судом буде прийнято рішення про задоволення позову, предметом якого є вимога майнового характеру. Позивач вважає, що необхідним та достатнім заходом забезпечення позову є накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_3 в межах суми позовних вимог у розмірі 71 625,40 грн., оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та доданих до неї документів, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 3 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Тобто, суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачу і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями частини першої статті 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З наведеного випливає, що відомості про те, на які саме розрахункові рахунки позивач просить накласти арешт, в яких саме фінансових установах знаходяться грошові кошти, в якій сумі та в якій валюті перебувають грошові кошти відповідача, а також яке майно перебуває у праві власності відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, представник позивача звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_3 , не надала до суду доказів у яких банківських установах, на рахунках у небанківських фінансово-кредитних установах та у інших фінансових установах незалежно від форми власності та підпорядкування, інформацію про номери рахунків, банківські установи, місце і умови їх розміщення грошових коштів, а також не надала інформації та підтвердження, яке саме майно належить відповідачу з його оцінкою.

Відповідно до частини четвертої статті 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77Закону України «Про банки і банківську діяльність» (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. У даному випадку позивач має намір звернутись до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики.

Заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_3 , однак не зазначає інформації про наявність у останньої банківських рахунків, їх вид та призначення, місце розміщення, а також не надано інформації про майно, яке перебуває у власності відповідача, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність виду забезпечення, про який просить позивач, позовним вимогам та відповідно їх співмірність.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_3 , навіть в межах суми позову, може стати наслідком порушення вимог частини четвертої статті 150 ЦПК України.

З наведених підстав суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Суд роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Керуючись ст. ст. 149-154, 157 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: