Справа № 604/48/26
Провадження № 2/604/196/26
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року селище Підволочиськ

Суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області Федорович І.В.,

ознайомившись із матеріалами

позовної заяви Приватного підприємства Торгово-переробний комбінат

до

1) суддів: Волочиського районного суду Хмельницької області - Бабій О.М., Андрущенко О.Ю.,

- міськрайонного суду Хмельницької області - Баєва С.М.,

- Хмельницького апеляційного суду - П`єнти І.В., Корніюк А.П., Талалай О.І., Янчук Т.О., Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

- Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

2) члена Першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя - Маловацького О.В.,

3) держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України

про відшкодування шкоди,

установила:

19 січня 2026 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області через Електронний суд надійшов документ Позовна заява Приватного підприємства Торгово-переробний комбінат до 5 (п`яти) відповідачів (суддів), з додатками, серед яких вказано додаток 01позовна заява.pdf, з квитанціями про надіслання документів відповідачам, та з клопотанням на підставі ст. 26 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК).

У Додатках до створеного документу Позовна заява надійшла Позовна заява (35 двосторонніх аркушів), позивач - ОСОБА_15 , згідно з ч.10 ст. 49 Закону України Про судоустрій та статус суддів на злочинну бездіяльність окремими службовими особами з відшкодуванням майнової та моральної шкоди, отриманої внаслідок кримінального правопорушення в порядку ст. 61 КПК (має підстави до ч.6 ст.188 ЦПК) (цитата), з додатками.

У позовній заяві (зокрема, аркуші 1, 2) Позивач покликається на статті 23, 1173, 1174, 1176 Цивільного Кодексу України та ст. 56 Конституції України.

Крім того, до позовної заяви долучено клопотання ОСОБА_15 на підставі ст. 26 ЦПК, у якому він просить розглянути звернення з позовною заявою до Підволочиського районного суду по суті (цитата).

Також, 02.02.2026 на адресу суду через Електронний суд надійшли додаткові пояснення до справи та уточнення до справи. Зокрема, ОСОБА_15 від імені Приватного підприємства Торгово-переробний комбінат зазначив, що позивачем являється не фізична особа, а саме Приватне підприємство Торгово-переробний комбінат в особі директора Рудака Миколи Петровича.

У цих же уточненнях заявником зазначено, що судді не є відповідачами за борг, а держава відповідає за відмову у доступі до суду відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, клопотань, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

З уточнень заявника вбачається, що позивачем є юридична особа - Приватне підприємство Торгово-переробний комбінат.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ОСОБА_15 є керівником Приватного підприємства Торгово-переробний комбінат.

І. Щодо позову до відповідачів - суддів та судів.

Суд наголошує, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Вищевказаному кореспондують положення ч. 11 ст. 49 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", якими передбачено, що держава відповідає за шкоду, завдану судом, на підставах та в порядку, встановлених законом.

Зміст вказаної норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №489/5045/18 (провадження № 14-191цс19) вказано, що:

22. Щодо цивільної відповідальності, до якої позивач має намір притягнути суд-відповідача, Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

23. Крім того, якщо держава повинна була виплатити компенсацію стороні через помилку у відправленні правосуддя, саме у держави, а не у сторони справи має бути право притягнути суддю до цивільної відповідальності шляхом подання судового позову (пункт 37 Висновку № 18 (2015) Консультативної ради європейських суддів).

24. Велика Палата Верховного Суду вважає, що означений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя (пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц)".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19 (провадження № 11-957заі19 зазначено про те, що:

Системний аналіз положень статті 131 Конституції України і статті 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», у яких визначено коло повноважень ВРП, а також статей 126, 129 Основного Закону України, якими унормовано гарантії незалежності суддів, дає підстави для висновку про те, що Вища рада правосуддя не наділена повноваженнями здійснювати нагляд за діяльністю судді під час відправлення ним правосуддя, у тому числі контролювати дотримання ним строку розгляду справи чи певного процесуального питання та надавати вказівки із цього приводу. В іншому випадку це мало б наслідком порушення передбаченої Конституцією України заборони будь-якого впливу на суддю під час відправлення правосуддя. Вища рада правосуддя і її дисциплінарні органи мають право встановлювати наявність чи відсутність у діях судді дисциплінарного проступку виключно в межах визначеної законом процедури дисциплінарного провадження. Поза цією процедурою закон не допускає можливості здійснення ВРП оцінки дій судді при відправленні правосуддя. Вимоги позивача про стягнення з Держави Україна шкоди за порушення вимог закону при розгляді справи не можуть бути вирішені поза зв`язком зі з`ясуванням конкретних обставин її розгляду та оцінкою дій судді у цьому процесі, оскільки відноситься до виключної компетенції ВРП лише у межах відповідних дисциплінарних процедур. У зв`язку з наведеним, Верховний Суд також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем помилково як представника відповідача Держави Україна визначено ВРП, яка не наділена повноваженнями діяти від імені Держави саме у даних спірних правовідносинах..

Поряд з цим Суд зауважує: якщо позивач посилається на завдання шкоди внаслідок рішення, дії чи бездіяльності суду (як посилається Позивач у цій справі, пункт 1.2), слід враховувати, що Велика Палата Верховного Суду виснувала, що оскарження дій і бездіяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені (пункт 78-80 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 521/18287/15-ц; пункти 62-64 постанови від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц).

У разі надходження позовної заяви з вимогами про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).

Відтак заявлені Позивачем вимоги до суддів та судів, члена ВРП не підлягають судовому розгляду в порядку будь-якого виду судочинства.

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Отже, відповідно до п.1.ч.1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у цій справі за позовом до суддів та судів, а також до члена ВРП.

ІІ. У цій справі також заявлений позов Приватного підприємства Торгово-переробний комбінат до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Верховним Судом України у постанові від 01.03.2017 у справі № 6-3139цс16 зазначено, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №757/43355/16-ц, міститься висновок про те, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла на час розгляду справи №757/43355/16-ц у судах першої й апеляційної інстанцій). Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами за правилами цивільного або господарського судочинства.

Адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, у тому числі й на користь держави) мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Таким чином, суд ураховує, що у цій справі за позовом приватного підприємства до держави Україна сторонами є юридична особи та держава, а заявлена вимога спрямована на захист цивільного права (інтересу) позивача шляхом відшкодування шкоди.

За таких обставин, з огляду на суб`єктний склад і характер заявлених вимог, спір за позовом Приватного підприємства Торгово-переробний комбінат до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 4, 10, 19, 186 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Приватного підприємства Торгово-переробний комбінат до суддів, судів, члена Вищої ради правосуддя про відшкодування шкоди у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку будь - якого виду судочинства.

2. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Приватного підприємства Торгово-переробний комбінат до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя І.В. Федорович