Справа № 464/691/25 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/2110/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.

Секретар Іванова О.О.

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу №464/691/25 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 травня 2025 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

28 січня 2025 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 5308 грн.00коп. за послуги з постачання теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення за період з 01 грудня 2021 року по 29 лютого 2024 року.

Позов обґрунтований тим, що відповідачам нараховуються лише витрати на опалення місць загального користування , на функціонування внутрішньо будинкової системи опалення та постачання гарячої води, а також плата за абонентське обслуговування, оскільки вони від`єднані від системи теплопостачання. Разом з тим, відповідно до ч.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість з оплати за житлово-комунальні послуги за послуги з постачання теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення у розмірі 5308 грн за період з 01 грудня 2021 року по 29 лютого 2024 року.

Компенсовано Львівському міському комунальному підприємству «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення оскаржили відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подавши аналогічні за змістом апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах зазначають, що не погоджуються з рішенням, вважають його незаконним та необґрунтованим. Стверджують , що позивач не надав належного розрахунку заборгованості, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вважають, що надана позивачем відомість про нарахування та оплату послуги складається з простого набору цифр, оскільки нарахування за кожний місяць є різними. Звертають увагу, що у стовпчику «Корекція» також наявні різні цифри, а на підставі чого така корекція проводилась позивач не зазначив. Не надано також розрахунку плати за абонентське обслуговування. Наведене свідчить про те, що складові розміру заборгованості та сам розмір заборгованості є лише припущенням. Зазначене було викладене у відзиві на позов, однак суд першої інстанції ці пояснення відповідачів не врахував та дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог. Стверджують, що відсутність обґрунтованого розрахунку належним чином перешкодило їм сформувати власну позицію щодо розміру заборгованості. Звертають увагу, що саме на позивача покладено обов`язок доведення розміру заборгованості у разі її наявності. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,яким у задоволенні позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Представник позивача Капранова Н.Я. подала відзив на апеляційні скарги. У відзиві зазначає, що рішення суду є законним, а вимоги апеляційної скарги надуманими та безпідставними. Стверджує, що нарахування за послугу регламентується Методикою розподілу між споживачами спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року №315 зі змінами, внесеними наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358 (далі Методика 315) та Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії» (далі Постанова 830). У відзиві представник наводить механізм розрахунку за послугу з постачання теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення на прикладі листопада 2023 року.Щодо плати за абонентське обслуговування то така нараховується усім споживачам в будинку (населення, бюджетні та інші установи). Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.(п. 39 Правил надання послуг з постачання гарячої води). Плата за абонентське обслуговування затверджується внутрішнім наказом по підприємству та визначається виконавцем комунальних послуг за їх фактичними витратами у розрахунку на 1 абонента/міс. Тобто плата за абонентське обслуговування розраховується не за обсяги спожитих послуг, а в розрахунку на 1 абонента та виставлятиметься як окремий платіж. Оскільки у будинку встановлено прилад обліку теплової енергії, плата за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії включає витрати на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку. Відповідно, плата за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії щомісяця становить 24,18грн. на місяць ((з ПДВ) з урахуванням витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії). Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками кв. АДРЕСА_1 . Зареєстровані та проживають у цій квартирі, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації №11 від 23.01.2025 (а.с.8).

Відповідачам присвоєно особистий рахунок № НОМЕР_1 .

Актами включення системи теплопостачання затвердженими управителем будинку підтверджується факт надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуги з постачання теплової енергії в тому числі теплової енергії та гарячої води на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку АДРЕСА_2 (а.с.10-12).

Позивач зазначає, що квартира відповідачів від`єднана від системи теплопостачання, відповідачі зазначеного не заперечують.

Згідно із розрахунками заборгованості за період з 01.01.2021 по 29.02.2024 у відповідачів виникла заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в сумі 5308,00 грн..

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та гарячої води.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

За змістом ст.ст. 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За змістом ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

На виконання положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, а постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 затверджені Правила надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1023.

Зазначені типові договори є розміщеними на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням:https://mkp.Ite.lviv.ua.

З 01 грудня 2021 року з відповідачами укладені індивідуальні договори про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір на постачання гарячої води, які за своєю правової природою є публічними договорами приєднання, типова форма якого затверджена постановою Кабінетів Міністрів України №1022, 1023 від 08.09.2021.

За умовами типового договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами.

Отже, ЛМКП «Львівтеплоенерго» будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг за договором приєднання про надання послуг, надавало послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_3 .

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.12.2020 у справі №311/3489/18, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Оскільки житло відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку, вони зобов`язані нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №703/58/16-ц.

На підставі вищевикладеного, відповідачі зобов`язані нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши факт надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуг з централізованого теплопостачання за адресою АДРЕСА_3 , та невиконання відповідачами свого обов`язку з оплати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку та гарячої води, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі відповідачі стверджують, що позивач не довів належними доказами методику нарахування заборгованості.

Такі доводи апеляційної скарги суд вважає безпідставними, оскільки позивач до суду першої інстанції надав додаткові пояснення у яких зазначив складові нарахування заборгованості відповідачам відповідно до Методики №315.

Детальний розрахунок заборгованості долучений також до відзиву на апеляційну скаргу (а.с.69), а у відзиві наведений приклад розрахунку (а.с.64).

Нарахування за послугу регламентуються Розділом IV Методики розподілу між споживачами спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року №315 зі змінами, внесеними наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358 (далі Методика 315) Методики 315. У П. 12 зазначено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/ нежитлових приміщень.

У П. 7 Розділу IV Методики 315 передбачено, що розрахунок обсягу теплової енергії, витраченого на загальнобудинкові потреби, проводиться незалежно від наявності опалювальних приладів у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях.

Згідно з п. 24 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії (далі Постанова 830) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води» У П. 38 Постанови 830 зазначається, що споживач не звільняється від оплати за послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Наведене свідчить, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 травня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2026 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра