Справа № 526/2562/24
Провадження № 2/526/30/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судового засідання Павленко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в м. Гадяч об`єднану цивільну справу № 526/2562/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Заєць Ніна Миколаївна про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Побережної О. Д.

відповідача ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

у липні 2024 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовними заявами до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н. М. про встановлення факту родинних зв`язків з їх батьком ОСОБА_5 та визначення додаткового строку для прийняття спадщини після його смерті.

Ухвалами суду від 29.07.2024 та 06.08.2024 за вказаними позовними заяви були відкриті загальні позовні провадження.

14 серпня 2024 року та 20 серпня 2024 року представником відповідача адвокатом Ткаченко С.В. було надано відзиви на вказані позовні заяви позивачів, в яких вказується, що ОСОБА_2 визнає позовні вимоги позивачів в частині встановлення фактів родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній підтримував з ними спілкування та вважав їх синами. Щодо позовних вимог про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач просила відмовити позивачам у визначені додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за безпідставністю вимог вказавши на вжиття відповідачем необхідних заходів про повідомлення синів про смерть батька.

11 грудня 2024 року від позивача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, вказавши на перешкоди, які чинила відповідачка в спілкуванні та які призвели до втрати відносин за багато років до смерті батька, неповідомлення другою дружиною про смерть батька, зміна батьком прізвища вже після розлучення та проживання позивача на відстані більше 800 км від місця проживання батька в сукупності стали істотною перешкодою для подачі заяви про вступ у спадщину, тому просив суд, враховуючи вказані вище обставини, задовольнити його позовні вимоги.

11 грудня 2024 року від позивачів надійшли відповіді на відзив, в яких вони підтримали свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові та критично оцінити твердження представника відповідача про добросовісність відповідачки, відсутність перешкод у спілкуванні позивачів з батьком та неповідомлення позивачів про смерть батька і її заперечення про вступ у спадщину позивачів.

Ухвалою суду від 12.12.2024 за клопотанням позивачів вказані цивільні справи були об`єднані в одне провадження, якому присвоєно №526/2562/24 та закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті.

За ухвалою суду від 09.04.2025 витребувано з Гадяцького відділу ДРАЦС у Миргородському районі дані про одруження, розлучення та смерть ОСОБА_6 та виписки з погосподарської книги за адресою: АДРЕСА_1 за 1982-1995 рр.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтримали свої позовні вимоги, просили суд їх задовольнити, вказавши, що після розлучення з їх матір`ю батько переїхав жити в сусіднє село Лютенька, після чого вони стали рідше з ним зустрічатися. Згодом батько одружився вдруге і друга дружина забороняла батькові спілкуватися з ними, коли вони приїздили до нього в гості проганяла їх, не дозволяла батькові давати їм кошти на потреби та матеріально їх підтримувати. Відповідач не повідомила їх про смерть батька, приховала даний факт та після відкриття спадщини не погодилась включити їх до кола спадкоємців, що і є причиною пропуску строку прийняття спадщини. Також розбіжність у написані прізвища не дає можливості прийняти спадщину.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнала частково та підтвердила, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 є рідними синами її покійного чоловіка, тому проти встановлення факту родинних відносин не заперечувала. Щодо поновлення строку на прийняття спадщини заперечила, вказавши, що в день смерті чоловіка вона попросила сусіда ОСОБА_9 зателефонувати в с. Сари, щоб передали синам про смерть батька, бо їх номера телефону вона не мала, що сусід і зробив. Однак на похорон сини не приїхали, було багато людей з с. Сари на похороні, їх сусіди, тому вона переконана, що позивачі знали про смерть батька. Подаючи заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, вона повідомила, що спадкоємцями є також сини ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Включати їх в коло спадкоємців вона не бажає, оскільки за волею померлого, який не встиг залишити заповіту, все має залишитись їй. Померлий за життя мав велику образу на синів, які його не визнавали батьком. Коли одружувався син ОСОБА_7 , він приїхав на весілля разом з своєю сестрою, однак весільним батьком був обраний інший чоловік. Даний факт його образив, на весіллі син не захотів з ним спілкуватися, тому він разом з сестрою покинули місце святкування та повернулися додому. Після цього випадку померлий більше не спілкувався з синами. Вважає, що позивачі, знаючи про смерть батька, не звернулися до нотаріальної контори, бо думали, що у нього відсутнє спадкове майно.

Третя особа: приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Заєць Н. М. в судове засідання не з`явилась, надала пояснення, в яких просила справу розглянути без її участі, рішення прийняти на розсуд суду. Також повідомила, що нею 19.10.2023 року відкрито спадкову справу після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , останнє місце проживання якого АДРЕСА_2 . Заяву про прийняття спадщини подала дружина спадкодавця ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою с. Лютенька Миргородського району Полтавської області. Крім неї спадкоємцями першої черги є також його сини ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які заяв про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подали та відповідно до довідки, наданої виконкомом Лютенської сільської ради №02.1/01-18/484 від 11.09.2023 на день смерті спадкодавця із померлим не проживали.

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що знає ОСОБА_4 близько 20 років, батька його не знає, хоча був на весіллі, але його там не бачив. ОСОБА_11 скаржився на батька, що не допоміг йому матеріально справити весілля.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_13 з травня 1982 року, від шлюбу мають двох синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , прізвища яких ОСОБА_14 . У 1996 році вони розлучилися, згодом ОСОБА_15 одружився вдруге. Друга дружина не дозволяла йому спілкуватися з синами і допомагати їм. Покійний чоловік був на весіллі їх спільного сина ОСОБА_7 і пішов з нього після першого столу.

Свідок ОСОБА_16 показала суду, що ОСОБА_17 і ОСОБА_7 намагалися спілкуватися з батьком і він теж хотів з ними спілкуватися. Перед одруженням ОСОБА_7 , останній приїхав у село, щоб запросити батька на весілля, після чого заїхали до неї і повідомили, що батько допоможе грошима і матеріалами. Через два тижні знову приїхали і сказали, що тітка вигнала їх з двору і сказала більше не приїздити. Також їй відомо, що батько спізнився на весілля ОСОБА_7 і вітального слова на ньому не сказав.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що познайомився з ОСОБА_5 у молоді роки, але згодом він дуже швидко одружився з ОСОБА_18 та переїхав проживати у с. Сари Гадяцького району. Після розірвання шлюбу проживав у своїх батьків, потім познайомився з теперішньою дружиною. Йому відомо, що у ОСОБА_5 було два сини. Після смерті ОСОБА_5 він особисто телефонував знайомим у с. Сари, де проживає син померлого ОСОБА_7 , щоб передали синам, що їх батько помер. Дзвонив багатьом ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . Із с. Сари на похорон приїжджали люди, але синів не було. Йому відомо, що з весілля сина ОСОБА_22 пішов, оскільки син взяв на весілля іншого батька. Після цього ОСОБА_5 образився і не захотів спілкуватись з синами.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого Сарською сільською радою Гадяцького району Полтавської області, складеного російською мовою, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився « ОСОБА_23 », його батьками вказано: «батько /отец ОСОБА_24 , мать/мати ОСОБА_25 », актовий запис №7 (т.1 а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Лютенською сільською радою Гадяцького району, Полтавської області, складеного українською мовою, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , його батьками вказано: «батько /отец ОСОБА_6 , мать/мати ОСОБА_12 », актовий запис №24 (т.1 а.с.34).

Згідно копії актового запису про народження №7 від 27.02.1985, складеного Сарівською сільською радою Гадяцького району Полтавської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_26 і його батьками вказано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.2 а.с.6).

Згідно копії актового запису про народження №24 від 12.06.1982, складеного Лютенською сільською радою Гадяцького району Полтавської області, ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_4 і його батьками вказано: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.2 а.с.8).

З копії актового запису про укладення шлюбу №34 від 28.04.1982 року вбачається, що 28.04.1982 року у Гадяцькому районному відділі ЗАГС був зареєстрований шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.2 а.с.4).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 від 05.04.2024, виданого Гадяцьким відділом ДРАЦС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у відомостях про чоловіка у актовому записі про шлюб №34 від 28.04.1982 дошлюбне прізвище чоловіка до реєстрації шлюбу ОСОБА_5 , прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - ОСОБА_27 . У відомостях про дружину дошлюбне прізвище до реєстрації шлюбу ОСОБА_12 , прізвище після реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_20 (т.1 а.с. 16).

Згідно копії запису акта про розірвання шлюбу №216 від 12.12.1996 складеного у Гадяцькому районному відділі ЗАГС у відомостях про осіб, які розривають шлюб вказано громадян: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.2 а.с. 5).

Прізвище спадкодавця ОСОБА_5 у свідоцтві про розірвання шлюбу серія № НОМЕР_1 виданого 21.11.1997 райвідділом РАГС м. Гадяч Полтавської області записане як « ОСОБА_27 » та зазначено його прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_27 .

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №4 від 05.04.2024 виданого Гадяцьким відділом ДРАЦС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що батьками спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були ОСОБА_28 та ОСОБА_29 (т1. а.с.13).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно 13.05.2009 відділом ДРАЦС Гадяцького районного управління юстиції Полтавської області вбачається, що ОСОБА_5 25.11.1997 зареєстрував шлюб з ОСОБА_30 , актовий запис №25, місце реєстрації Лютенська сільська рада. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_27 , дружини ОСОБА_27 (т.1 а.с.82).

З витягу №4 з реєстру територіальної громади за період з 30.03.2000 по 14.09.2023 виконавчого комітету Лютенської сільської ради вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований в с. Лютенька Миргородського (колишнього Гадяцького) району Полтавської області.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 07.08.2023 виконавчим комітетом Лютенської сільської ради ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис №44 (т.1 а.с.81).

З копії актового запису про смерть №44 від 07.08.2023. складеного виконавчим комітетом Лютенської сільської ради, вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Таким чином, не заслуговують на увагу суду доводи позивачів щодо умисної зміни прізвища їх батьком після розлучення з їх матір`ю та неможливості отримати інформацію про нього через розбіжність у написанні прізвища, оскільки в усіх офіційних документах його прізвище зазначено ОСОБА_27 . Слід зазначити, що в документах про народження ОСОБА_1 , прізвище позивача і батька вказано, як ОСОБА_27 . Однак коли і за яких обставин воно змінилося на ОСОБА_14 суду не вдалося встановити. Проте суд з розумінням ставиться до формування його родового прізвища ОСОБА_14 , яке сталося в результаті збігу відповідних обставин та недоцільності зміни всіх наявних у нього документів.

Як вбачається з виписки погосподарської книги №10 за 1983-1985 роки, наданих виконавчим комітетом Гадяцької міської ради від 10.04.2025 на виконання ухвали суду від 09.04.2025, по Сарівській сільській раді обліковувався житловий будинок, особовий рахунок № НОМЕР_3 АДРЕСА_3 , якому присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_4 . Домоволодіння відносилось до службового двору, членами якого були: голова двору ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (т.2 а.с 13).

Також, з виписки погосподарської книги №10 за 1986-1989 роки, наданих виконавчим комітетом Гадяцької міської ради 10.04.2025 на виконання ухвали суду від 09.04.2025, по Сарівській сільській раді обліковувався житловий будинок, особовий рахунок № НОМЕР_4 в АДРЕСА_3 , якому присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_4 . Домоволодіння відносилось до службового двору, членами якого були: голова двору ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (т.2 а.с 14).

З виписки погосподарської книги №10 за 1990-1995 роки, наданих виконавчим комітетом Гадяцької міської ради 10.04.2025 на виконання ухвали суду від 09.04.2025, по Сарівській сільській раді обліковувався житловий будинок, особовий рахунок № НОМЕР_5 в АДРЕСА_3 , якому присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_4 . Домоволодіння відносилось до службового двору, членами якого були: голова двору ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (т.2 а.с 14).

З виписок з погосподарських книг №2 за 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1986-1989 роки, 1990-1995 роки, наданих виконавчим комітетом Гадяцької міської ради 10.04.2025 на виконання ухвали суду від 09.04.2025, по Сарівській сільській раді обліковувався житловий будинок в с. Сари Миргородського району Полтавської області, якому присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_5 . Домоволодіння відносилось до колгоспного двору, членами якого були: голова двору ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (помер ІНФОРМАЦІЯ_13 ) та ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_14 . Інших осіб в даному господарстві не значилось (т.2. а.с.11, 12, 15, 16).

Суд визнає очевидність факту написання сільською радою даних про сім`ю ОСОБА_14 у погосподарській книзі саме в такому транслітеральному варіанті, що в подальшому, на думку суду, вплинуло на складання офіційних документів позивачів та видачу їм паспорту саме на прізвище ОСОБА_14 .

За таких обставин суд вважає, що судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що померлий ОСОБА_5 був рідним батьком позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , про що також не заперечувала і відповідач ОСОБА_2 , тому в цій частині позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивачів про визначення їм додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , суд вважає необхідним зазначити наступне.

З пояснень третьої особи приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Заєць Н. М. вбачається, що нею 19.10.2023 року відкрито спадкову справу після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , останнє місце проживання якого АДРЕСА_2 . Заяву про прийняття спадщини подала дружина спадкодавця ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою с. Лютенька, Миргородського району, Полтавської області. Крім неї спадкоємцями першої черги є також його сини ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які заяв про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подали, та відповідно до довідки, наданої виконкомом Лютенської сільської ради №02.1/01-18/484 від 11.09.2023 на день смерті спадкодавця із померлим не проживали.

ОСОБА_4 листом приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Заєць Н. М. від 05.04.2024 №408/02-16 було повідомлено на його усне звернення по питанню видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , що він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу смерті спадкодавця.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заяв про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не подавали.

Позивачі вказують, що їм не було відомо про смерть батька до отримання листів 19.03.2024 від приватного нотаріуса Заєць Н.М. № 294/2023 та № 295/2023 від 13.03.2024 про відкриття спадкової справи після його смерті. Цими ж листами їм було роз`яснено правовий статус спадкоємців та встановлено строк подачі копії ухвали про заборону видачі свідоцтва іншим спадкоємцям за законом, що вже вступили в спадщину в строк передбачений ст. 1270 ЦК України.

Позивачі вказують, що поважними причинами пропуску ними строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті батька є недобросовісна поведінка відповідачки ОСОБА_34 , яка перешкоджала їх спілкуванню з батьком та підтримувати з ним зв`язок, неповідомлення другою дружиною про смерть батька, зміна батьком прізвища вже після розлучення, транслітеральну розбіжність в їх прізвищах та прізвищі батька; незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини 07.02.2024 та першим їх зверненням до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - 10.04.2024, який становить 2 місяці, а також велику відстань між місцем проживання позивача ОСОБА_1 та місцем знаходження спадкового майна.

Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, наявність неприязних стосунків, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Колегія суддів КЦС у справі № 638/16540/20 відступила від висновку щодо застосування ч.3 ст.1272 ЦК у контексті добросовісної необізнаності спадкоємця про смерть спадкодавця та вказала наступне.

У ситуації, коли спадкоємець не знає про факт смерті спадкодавця та виникнення у нього певних обов`язків у разі свідомого прийняття або відмови від прийняття спадщини, дії будь-якого іншого спадкоємця, який вживає заходів для того, щоб зазначений спадкоємець і не міг дізнатися про відповідний факт з метою усунення його від спадкування, мають ретельно вивчатися судами. Водночас узагальнений висновок про те, що незнання про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, перетворюється на підставу зняття з суду обов`язку відповідного дослідження обставин справи та інструмент потурання судом такій недобросовісній особі в порушенні вимоги правових норм, зокрема ст.13 ЦК.

У даній справі судом встановлено, що після одруження ОСОБА_4 з 2009 року покійний ОСОБА_5 перестав спілкуватися з синами, маючи взаємні образи один на одного. Позивачі, як на основну причину пропуску строку вказують на неправомірну поведінку відповідача у справі, яка за життя не дозволяла спілкуватися з батьком, а потім умисно не повідомила про його смерть та не включила їх до кола спадкоємців.

Проте такі доводи спростовуються здобутими в ході розгляду справи фактами. Так, відповідач ОСОБА_2 в день смерті чоловіка ОСОБА_26 доручила сусідові ОСОБА_9 повідомити любими способами синів про смерть батька. Слід зауважити, що дана практика є поширеною, коли родичі доручають іншій особі робити повідомлення про смерть людини, оскільки такі процедури забирають багато часу. В свою чергу ОСОБА_9 підтвердив, що він телефонував усім знайомим і близьким у с. Сари, повідомляючи про смерть ОСОБА_5 та прохав сусідів передати таку інформацію синам. Особисто їм ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_2 зателефонувати не могли, оскільки не мали номерів їх телефону. Мешканці с. Сари були на похороні ОСОБА_5 , тому на думку суду, інформація про його смерть стала загальновідомою у даному населеному пункті і відповідно ОСОБА_11 дізнався про смерть батька від мешканців села.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 , подаючи нотаріусу заяву про прийняття спадщини повідомила у ній про наявність ще двох спадкоємців синів покійного ОСОБА_1 та ОСОБА_35 . Через наявну інформацію, яку нотаріус отримала від ОСОБА_34 , остання і поцікавилася у позивачів про їх наміри щодо прийняття спадщини.

Розглядаючи посилання позивачів на неправомірну поведінку відповідача ОСОБА_34 , яка крім іншого, відмовилася добровільно включити позивачів до кола спадкоємців, суд вважає, що навіть в сукупності з іншими обставинами така поведінка відповідача не може свідчити про створення нею умисних перешкод для прийняття позивачами спадщини. Як пояснила ОСОБА_2 в судовому засіданні, звертаючись з заявою про прийняття спадщини, вона виконувала волю померлого, який за життя сказав їй, що все належне майно має перейти їй після його смерті. В свою чергу сини, будучи обізнаними про смерть батька, не звернулися з заявами, оскільки вважали, що таке спадкове майно відсутнє. На думку суду, включення осіб до числа спадкоємців є особистою волею особи, яка добросовісно прийняла спадщину і очікує її отримання та в даному випадку і є тим принципом правової визначеності, який гарантує стабільність та передбачуваність даних правовідносин. Впливати на таке волевиявлення не має повноважень жоден орган, в тому числі і суд.

Таким чином, судом не встановлено недобросовісної поведінки відповідача ОСОБА_2 щодо позивачів та факту укриття нею відомостей про смерть їх батька та прийняття спадщини.

Позивачі знали про місце проживання батька в сусідньому селі на незначній відстані від постійного місця проживання ОСОБА_4 та з дотриманням загальноприйнятих норм поведінки мали можливість цікавитися життям та здоров`ям спадкодавця, а відтак знати про його смерть у серпні 2023 року.

У постанові Верховного суду 13 серпня 2025 року в справі №945/2087/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вкотре зазначив, що не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, установлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови; перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця, без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 27 травня 2020 року у справі № 336/1127/17, від 30 червня 2020 року у справі № 431/5782/17, від 20 вересня 2023 року у справі № 638/16540/20, від 30 вересня 2020 року у справі № 635/4551/18, від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі №296/12109/18, від 07 грудня 2022 року у справі № 399/570/21, від 13 квітня 2023 року у справі № 522/17537/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 №686/5757/23 (14-50цс24) вказується, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.

Отже, сама по собі відсутність відомостей про смерть спадкодавця не може вважатися об`єктивною причиною, що перешкодила позивачам прийняти спадщину.

У даній справі суд критично відноситься про визнання даної обставини поважною причиною неприйняття спадщини, оскільки з встановлених судом обставин справи вбачається, що позивачам «поза розумним сумнівом» було відомо про смерть батька, яка мала місце 05 серпня 2023 року.

Також, суд вважає необхідним зауважити, що спадкоємці зобов`язані підтримувати зв`язок і цікавитися життям родичів, віддалене проживання із спадкодавцем, на яке посилається позивач ОСОБА_1 , в даному випадку не є виправданням пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини і не може бути визнано поважною причиною пропуску такого строку, адже знаючи про смерть батька, він міг звернутися до нотаріуса за місцем свого проживання.

Посилання позивачів на обов`язок нотаріуса повідомляти спадкоємців про відкриття спадщини суд теж вважає безпідставними, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024р. по справі №686/5757/23, вказується: « п.110. Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 та підпункту 3.2 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, під час заведення спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Отже, наведеними правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. До того ж, з метою дотримання строку для прийняття спадщини нотаріус повинен роз`яснити спадкоємцям, які звернулися з приводу такої спадщини, право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Наведені правила не передбачають для нотаріуса обов`язку у всіх випадках подавати оголошення у пресі про відкриття спадщини та

закликання до спадкування; нотаріус не повинен здійснювати розшук спадкоємців, місце проживання яких йому не є відомим. Так само за чинною на момент виникнення спірних правовідносин редакцією Порядку й обов`язок роз`яснити право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від неї поширюється на тих спадкоємців, які звернулися до такого нотаріуса з приводу спадщини, що відкрилась».

Щодо посилання позивачів на судову практику, а саме постанову Верховного Суду від 17 жовтня 2018 у справі № 681/203/17-ц про неповідомлення нотаріусом спадкоємців у шестимісячний строк, суд зауважує, що обставини вказаної справи не відповідають обставинам справи, що розглядається та не можуть бути враховані при її розгляді.

Стосовно посилань позивачів на транслітеральну розбіжність в їх прізвищах та прізвищі батька, що створювало їм перешкоду для подачі заяви про прийняття спадщини та об`єктивні труднощі для подання запиту чи заяви з персональними даними спадкодавця, суд вважає їх безпідставними, оскільки в ході розгляду справи достеменно встановлено, що така розбіжність ніяк не перешкоджала зверненню позивачів до нотаріуса, який може самостійно зробити відповідні запити та отримати необхідну інформацію, або ж до інших органів. Позивачами не надано жодних доказів про їх звернення до будь яких органів чи фізичних осіб в яких би вони цікавились життям батька та обставин його смерті, втому числі і прийняття ними спадщини і відмови таких органів чи осіб у наданні інформації саме з підстав розбіжності написання прізвища.

Крім цього, позивачі вказують на нетривалий проміжок часу між закінченням строку прийняття спадщини 07.02.2024 та першим їх зверненням до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - 10.04.2024, який становить 2 місяці, проте протягом встановленого законом шестимісячного строку вони мали всі можливості подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, але за відсутності будь-яких поважних причин не вчиняли жодних дій з прийняття спадщини після смерті батька.

При цьому суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22) де зазначено, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зроблено такі висновки: «Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування».

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивачів не є переконливими і «поза розумним сумнівом» не свідчать про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкодили їм поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи, що факт родинних відносин позивачів із спадкодавцем знайшов своє підтвердження, а наведенні позивачами причини пропуску строку для прийняття спадщини не є поважними, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом встановлення факту родинних відносин позивачів із спадкодавцем та відмови у визначенні їм додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Розглядаючи питання розподілу судових витрат, суд вважає необхідним вказати, що позовна вимога про встановлення факту родинних відносин випливає з категорії справ окремого провадження, де у частині сьомій статті 235 ЦПК передбачено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Заявник сплачує судовий збір при зверненні, а судові витрати покладаються на нього, якщо інше не встановлено законом або якщо діяльність не була недобросовісною. Суд вважає, що у даному спорі про спадщину відповідач ОСОБА_2 не може відповідати за виниклу розбіжність у написанні прізвища її покійного чоловіка та його синів, оскільки до даних подій та документів вона не має ніякого відношення. Крім цього судом було встановлено, що її покійний чоловік за життя у всіх документах значився за прізвищем ОСОБА_27 , а формування у позивачів прізвища ОСОБА_14 відбулося без його впливу та його участі, тому жодної недобросовісної діяльності зі сторони відповідача не встановлено.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову питання розподілу судових витрат позивачів судом не вирішується, оскільки вони покладаються на них в силу закону.

Керуючись ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 273, 289 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Заєць Ніна Миколаївна про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Лютенька, Миргородського району, Полтавської області був рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог в частині визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Судові витрати віднести на позивачів.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_6 .

Позивач - ОСОБА_4 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_7 .

Третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Ніна Миколаївна, юридична адреса: вул. Драгоманова, 37, м. Гадяч Миргородського району Полтавської області

Повний текст рішення складено 20 лютого 2026 року

Головуюча: Л. В. Максименко