Провадження № 2/712/1069/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Пономаря В.О.,

за участю секретаря судового засідання Рясик Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.11.2025 відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником позивача Сколовським М.Ю. 19.02.2026 до суду подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, та про повернення позивачу сплаченого судового збору у зв`язку з необхідністю уточнення кола відповідачів, а також змісту відомостей викладених у позовній заяві.

Суд, дослідивши матеріали справи, клопотання позивача про закриття провадження у справі, вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Разом із тим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави виснувати про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10.04.2019 у справі № 456/647/18 та 31.07.2023 у справі № 335/8285/22.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Як вбачається із заяви представника позивача від 19.02.2026, останній просить закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на необхідність уточнення кола відповідачів та змісту відомостей, викладених у позовній заяві.

Однак наведені у заяві обставини не свідчать про відсутність предмета спору у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Зміст клопотання фактично зводиться до бажання позивача припинити розгляд поданого позову з метою подальшого звернення до суду після виправлення недоліків щодо визначення належного відповідача та формулювання позовних вимог. Такі підстави не тотожні підставі «відсутній предмет спору», за наявності якої суд закриває провадження.

З практики ЄСПЛ випливає, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу juranovitcuria, тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заява представника позивача фактично є заявою про відмову від позову у зв`язку з цим з урахуванням принципу jura novit curia, вважає за можливе задовольнити заяву позивача про закриття провадження у справі, проте із застосуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (ч. 2 ст. 255 ЦПК України).

З платіжної інструкції № 1203 від 20.10.2025 вбачається, що Комунальним підприємством теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради за подання до Соснівського районного суду м. Черкаси позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Частиною 1 ст. 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд у справі розпочато 08.01.2026, тобто до моменту подання представником позивача заяви від 19.02.2026 розгляд справи по суті вже був розпочатий. За таких обставин передбачена ч. 1 ст. 142 ЦПК України підстава для повернення 50 відсотків судового збору застосуванню не підлягає, оскільки вона пов`язана з відмовою позивача від позову до початку розгляду справи по суті.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається у разі закриття провадження у справі, крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом. Оскільки у цій справі провадження підлягає закриттю саме з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відмова позивача від позову, прийнята судом), правові підстави для повернення судового збору відсутні.

Отже, клопотання представника позивача про повернення сплаченого судового збору задоволенню не підлягає.

Також суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. 13, 142, 255, 256 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію закрити.

У задоволенні клопотання представника позивача про повернення сплаченого судового збору відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, проте може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.О. Пономар