1Справа № 367/7801/25 2/335/401/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Новасардова І.В., за участю секретаря судового засідання Печерей О.С., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

До Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя за визначеною підсудністю із Ірпінського міського суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом ТОВ «Коллект центр» до ОСОБА_1 , у якому позивач просить суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4774700 від 03.06.2021 у розмірі 73 194,08 грн., понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту № 4774700 ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 10 000,00 грн. Згідно умов кредитного договору, сума кредиту складає 10 000,00 грн., дата повернення кредиту 03.07.2021.

16.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір №16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4774700 від 03.06.2021.

10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «Коллект центр» укладено Договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «Коллект центр» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4774700 від 03.06.2021.

Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого, станом на день подання вказаного позову, у нього утворилась заборгованість на суму 73 194,08 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 215,00 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 62 979,08 грн., та заборгованості за комісіями 1 000,00 грн.

Враховуючи, що відповідач не виконав свого зобов`язання за кредитним договором, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою судді від 08.09.2025 позовну заяву ТОВ «Коллект центр» прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Сторонам надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання з повідомленням сторін.

18.09.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача- адвоката Шелудько О.О. надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає позовні вимоги позивача незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволення посилаючись на наступне. Матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме ОСОБА_1 цього одноразового ідентифікатора. А також у справі відсутні докази реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, відсутні докази отримання коштів згідно з оспорюваними кредитними договорами, тому наявні достатні правові підстави для судового захисту. Тому наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом, оскільки не відповідає вимогам статей 5,7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Додані до позову документи подані лише у вигляді сканованої копії а не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акценту) пропозиції (офети) щодо укладення кредитних договорів Відповідачем. В даному випадку це лише текст, який складений Позивачем одноособово, а тому. В розрізі зазначених вище процесуальних норм стосовно достовірності доказів. Дані документи мають бути визнані судом неналежними доказами укладення кредитних договорів. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з Правилами надання фінансованих кредитів ТОВ «МІЛІОАН» у редакції від 13.05.2021 розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними. Звертає увагу суду, що Позивачем не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по Кредитному договору №4774700 від 03.06.2021. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у Відповідача, так і встановити її розмір по кожному кредитному договору. Згідно умов кредитного договору №4774700 від 03.06.2021, строк кредиту складав 30 днів (до 03.07.2021). Нарахування передбачених договором відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування є неможливим. Жодних доказів, що відбулась пролонгація по кредитному договору, відповідно до його умов. Первісним кредитором не було передано Фактору (наступним Фактором) по оспорюваному кредитному договору належними доказами, що підтверджують факт перерахування грошових коштів Товариством та їх зарахування на картковий рахунок Боржника. ТОВ «Коллект Центр» є не належним позивачем у спірних відносинах. Оскільки не набуло права вимагати від Відповідача заборгованості за кредитним договором №4774700 від 03.06.2021.

24.09.025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку та клопотання про витребування доказів у якому посилаючись на неможливість самостійного отримання доказів просив суд витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, яка містить банківську таємницю, а саме витребувати: ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № НОМЕР_1 , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; докази зарахування на картку № НОМЕР_1 кредитних коштів у сумі 10000,00 грн., які 03.06.2021 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки за номером картки № НОМЕР_1 за період із 03.06.2021 по 08.06.2021 р.; інформацію, чи відкривалась ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) банківська картка № НОМЕР_1 (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № НОМЕР_1 відкривались інші банківські рахунки та вказати повний номер всіх наявних банківських рахунків; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період з 03.06.2021 по 08.06.2021 р.; інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_4 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) в анкетних даних. Вказані докази, на думку представника позивача є необхідними для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи.

23.09.2025 до суду надійшла відповідь на відзив в якому представник позивача просить суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі, вважає, що кредитний договір №4774700 від 03.06.2021 укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно - телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного цифрового підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором та відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Зазначає, що квитанція LIQPAY АТ «Приват банк» є належними доказами видачі грошових коштів виконання умов Кредитних договорів. Вказана заборгованість підтверджується доданими до позовної заяви розрахунками заборгованості, та є чинною та такою, що не спростована відповідачем. Наголошує, що на момент укладення кредитного договору Відповідач не звертався до кредитора із заявами про надання роз`яснень не зрозумілих умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін запропонованої редакції договору, що свідчить про прийняття та згоду всіма умовами такого договору, в тому числі із спірними умовами про продовження строку кредитування. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від первісного кредитора до ТОВ «Вердикт Капітал» та, в свою чергу від ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача прав вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем. Дані договори факторингу не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними і відповідають волі сторін а чинному законодавству. Таким чином ТОВ «Коллект центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

30.09.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів, за змістом яких представник заперечує стосовно задоволення даного клопотання про витребування доказів виходячи з наступного. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Позивачем не було надано жодного належного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти Відповідачу в розмірах, що передбачені кредитним договором, а Відповідач ці кошти отримав. Згідно із ч. 2 ст. 83 ЦПК України, Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Отже, вказане клопотання про витребування доказів подано з пропуском вказаного строку. Разом з цим, на думку представника відповідача у Позивача відсутні докази, що підтверджують факт перерахування грошових коштів Первісним кредитором та їх зарахування на картковий рахунок Боржника. Крім цього, відсутні підтвердження, що Позивач звертався до первісного кредитора з вимогою надання первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували наявність заборгованості у Відповідача. Враховуючи вищевикладене, на думку представника відповідача клопотання Позивача про витребування доказів не підлягає задоволенню, з урахуванням положень цивільного процесуального законодавства, принципу змагальності сторін.

Разом з тим, 30.09.2025 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, за якими, кредитний договір №4774700 від 03.06.2021 у вигляді сканованої копії та не містить електронного підпису позичальника. Зазначає, що позивачем не доведено, що вказаний номер телефону НОМЕР_4 дійсно належить відповідачу, а не іншій особі. За умови відсутності належних доказів, відсутні підстави вважати, що вказаний номер телефонує таким, що дійсно належить відповідачу або є його фінансовим номером телефону. Зазначає, що копія квитанції LIQPAY АТ «Приват банк» згідно якої 03.06.2021 ТОВ «МІЛІОН» здійснило переказ грошових коштів у розмірі 10 000, 00 грн. не є належним доказом для підтвердження факту надання позивачем, і відповідно отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов кредитного договору№4774700 від 03.01.2021.З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відсотки нараховані за користування кредитом не лише за період дії договору, а і поза межами строк дії кредитного договору. У випадках, коли боржник порушив умови договору прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 ЦК України. Тож з урахуванням, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 03.07.2021, заборгованість за кредитним договором №4774700 становить 13 750,00 грн. ( 10 000,00грн. сума боргу за тілом кредиту + 3750,00 грн. сума за процентами (п.1.5.2 Договору). Натомість, позивач безпідставно пред`являє позовні вимоги про стягнення суми в розмірі 73 194,08 грн., з яких- 62 979,08 грн. заборгованість за процентами. Так, наведений відповідачем контррозрахунок має місце за умови надання позивачем відповідних доказів первинної бухгалтерської документації. Первісним кредитором не було передано Факторам по оспорюваному кредитному договору належними докази, що підтверджують факт перерахування грошових коштів Товариством та їх зарахування на картковий рахунок Боржника, відповідними до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у зв`язку із відсутністю таких доказів у матеріалах справи. Отже, до позивача не перейшло від Первісного кредитора та наступних факторів належним чином права вимоги відносно Відповідача за кредитним договором №4774700 від 03.06.2021, а відтак позивач є неналежним стороною по даній справі та не має жодного права на стягнення на свою користь заборгованості з відповідача.

03.10.2025 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника позивача-Ткаченко М. відповідно до яких зазначає щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Необхідність витребування безпосередньо банківських виписок виникла в процесі розгляду справи в суді із-за позиції відповідача у відзиві на позовну заяву. Норми чинного законодавства не вимагають відображення коду одноразового ідентифікатора саме в кредитному договору, вважає, що довідка про ідентифікацію, яка містить всю необхідну інформацію щодо здійсненого електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є належним доказом вчинення позичальником підписання кредитного договору в електронній формі згідно вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Ухвалою суду від 28.10.2025 року позивачу поновлено строк на подання клопотання про витребування доказів. Клопотання представника позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - адвоката Ткаченко М.М. про витребування доказів задоволено. Витребувано у Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» :- ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № НОМЕР_1 , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки;- докази зарахування на картку № НОМЕР_1 кредитних коштів у сумі 10000,00 грн., які 03.06.2021 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки за номером картки № НОМЕР_1 за період із 03.06.2021 по 08.06.2021 р.; - інформацію, чи відкривалась ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) банківська картка № НОМЕР_1 (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № НОМЕР_1 ;- чи відкривались інші банківські рахунки та вказати повний номер всіх наявних банківських рахунків;- інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період з 03.06.2021 по 08.06.2021 р.;- інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_4 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) в анкетних даних.

21.11.2025 року від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 28.10.2025 року надійшла витребувана судом інформація.

27.11.2025 від представника відповідача-Максимів В.М. надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких в кредитному договорі №4774700 від 03.06.2021 позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які фінансовою установою встановлена комісія, а тому положення вказаного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію (без зазначення переліку дій банка, які входять до її складу) є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Умови кредитного договору №477470 від 03.06.2021 яким передбачено сплату комісійної винагороди за видачу кредиту є нікчемними, а вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією задоволенню не підлягає. Крім того, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором №4774700 від 03.06.2021, встановлено, що відповідачем було частково сплачені: 1570,00 грн.- тіло кредиту; 1570,00 грн.- комісія за пролонгацію; 3968,00 грн.- проценти за кредитом. Отже, часткове погашення відповідачем комісії за кредитним договором №4774700 від 03.06.2021 складає- 1570,00 грн. У зв`язку із безпідставністю та незаконністю позовної вимоги в цій частині позову, дану суму відповідно до частини першої ст. 216 ЦК України необхідно вирахувати із заборгованості за тілом за кредитним договором №4774700 від 03.06.2021. Відповідач заперечує щодо дій кредитора нараховувати відсотки понад строк користування кредитом. Згідно кредитного договору строк кредитування 30 днів. Заборгованість за відсотками за кредитним договором №4774700 від 03.06.2021 не може перевищувати 3750,00 грн. 10 000,00 грн. *30 днів *1,25% (процентна ставка та розмір відсотків, визначені п. 1.5.2 кредитного договору) /100 = 3750,00 грн. Натомість, позивач безпідставно пред`являє позовні вимоги про стягнення суми в розмірі 73 194,08 грн., з яких заборгованість за процентами - 62 979,08 грн. Беручи до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором була сплачена комісія у розмірі - 1570,00 грн. З підстав, вищевикладених до ч.1 ст.216 ЦК України, необхідно врахувати та вирахувати із заборгованості за тілом за кредитним договором №4774700 від 03.06.2021 (10 000,00 грн. заборгованість за тілом - 1570,00 грн. сплачена комісія-1570,00 грн. частково сплачене тіло кредиту = 6860,00 грн.) Просить задовольнити позовну заяву частково, з підстав та у розмірі, зазначених в додаткових поясненнях. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за надання правової допомоги.

04.12.2025 року від представника позивача надійшли пояснення, згідно яких зазначає, що п.1.5.1 договору передбачено комісію за надання кредиту (одноразова). Комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті Кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором. Перелік послуг за яку сплачується комісія чітко визначений договором: це комісія за видачу та комісія за пролонгацію договору. Також, така комісія не є щомісячною. Із врахуванням п. 2.3.1.1, Договору відбулась пролонгація за ініціативою відповідача, потім договір пролонговано на підставі п.2.3.1.2 Договору на 60 календарних днів, після чого відсотки нараховувались до 23.02.2022 на підставі п 4.2 Договору. Вважає, що з врахуванням п.4.2 Договору та ч.2 ст.625 ЦК України, нараховані відсотки після спливу строку кредитування повинні бути стягнуті на рахунок кредитора. Просить задовольнити позов в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Крім того зазначила, що у відомостях про нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором №4774700 виникла технічна помилка, зазначено дублювання сум, але на правильність розрахунку суми заборгованості вона не впливає.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Вважав обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача заборгованості лише по тілу кредиту в сумі, яка зазначена в додаткових поясненнях.

Під час судового засідання 26.01.2026 судом завершено розгляд справи по суті, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення. В судовому засіданні оголошено перерву до 02.02.2026 року

У судове засідання 02.02.2026 учасники процесу не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Приписами частини 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.06.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 4774700 електронній формі, за яким позикодавець надав відповідачу кредит в сумі 10 000,00 грн. шляхом переказу на картковий рахунок, строком на 30 днів до 03.07.2021 року з умовою сплати за цей період одноразової комісії в сумі 1000,00 грн., яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п. п. 1.5.1. та 1.5.2 Договору, комісія за надання кредиту: 1000,00 грн., яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово. Відсотки за користування кредитом: 3750 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до п. 1.6 Договору, стандартна (базова) відсоткова ставка за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбаченихст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця.

Відповідно до п. 6.5 Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Відповідно до копії Довідки про ідентифікацію, за підписом представника ТОВ «Мілоан», клієнт, з яким укладено договір № 4774700 від 03.06.2021 року, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор Z74244, дата відправки ідентифікатора позичальнику 03.06.2021, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 34.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором №4774700 виконало, та надало йому кредит в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 03.06.2021.

Разом з цим, на виконання ухвали суду від 28.10.2025 року про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 03.06.2021 по 08.06.2021 згідно якої 03.06.2021 року на рахунок відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , 03.06.2021 року здійснено зарахування коштів від ТОВ «Мілоан» у розмірі 10000,00 грн. Коментар виплата займа Мілоан .

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

15.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №4774700, який укладено з ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 16/12-2021-43 від 16 грудня 2021 до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором споживчого кредиту № 4774700 у розмірі 40941,58 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 9 215,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами 30 726,58 грн., заборгованість по комісії 1 000,00 грн.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 10.03.2023 за кредитним договором №4774700 нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 32252,50 грн.

10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем ТОВ «Коллект центр» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило позивачу ТОВ «Коллект центр» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №4774700.

Відповідно до п. 2.1. цього договору за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор («ТОВ «Вердикт Капітал») відступає шляхом продажу новому кредитору (ТОВ «Коллект центр») належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, право вимоги первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору (надалі - Реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором.

Згідно з п. 5.2. договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді.

Наданий позивачем Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги підписаний 10.01.2023.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до витягу з Додатку № 3 до Договору про відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 позивач ТОВ «Коллект центр» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі заборгованості 73 194,08 грн., яка складається з: 9 215,00 грн. сума заборгованості за кредитом; 62 979,08 грн. сума заборгованості за відсотками, 1000,00 грн. заборгованість по комісії.

Вказану суму заборгованості ТОВ «Коллект центр» і просило стягнути із відповідача, звертаючись до суду із цим позовом та посилаючись на неналежне виконання останнім своїх зобов`язань за договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

У позовній заяві ТОВ «Коллект центр» наполягає на тому, що з відповідача слід стягнути суму заборгованості з урахуванням відсотків, які нараховувались і після закінчення строку дії укладеного договору, оскільки такі умови були передбачені договором.

Разом з тим, як вбачається із з договору № 4774700 від 03.06.2021, паспорту споживчого кредиту 4774700 від 03.06.2021 року, анкети заяви на кредит № 4774700 від 03.06.2021 та графіку платежів, сторони обумовили строк кредиту: 30 днів з 2021-06.03. Дата повернення кредиту: 2021-07-03. Сума до повернення: 14 750,00 грн., з яких 10 000,00 сума основного боргу, 3750 грн. сума нарахованих у період дії договору відсотків, 1000,00 грн. сума комісії.

Таким чином, у договорі сторони обумовили строк повернення кредиту 30.07.2021 року, а можливість нараховувати проценти за межами строку кредитування визначена у розділі договору, що регулює питання відповідальності сторін, тобто як санкція за неналежне виконання зобов`язань.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної норми закону такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у зв`язку з чим висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості за процентами поза строком кредитування є помилковим.

Відповідно до ч. 4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нараховувати непропорційно велику суму компенсації.

Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14.

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16.

З урахуванням вимог ст.ст.549-552,625,1046,1048,1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання.

Враховуючи те, що відповідачу встановлено комісію пов`язану з наданням кредиту, тобто за послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію в розмірі 1000,00 грн. за кредитним договором, є нікчемними.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що оскільки ТОВ «МІЛОАН» у кредитному договорі була встановлена плата за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню встановлена комісія, яка становить 1000,00 грн.

З доданих до позовної заяви відомостей про щоденні нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором №4774700 вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 здійснювалась часткова оплата.

Таким чином, суд приходить до висновку, що від тіла кредиту, передбаченого договором №4774700 у розмірі 10 000,00 грн. та погоджених сторонами відсотків у сумі 3750,00 грн необхідно вирахувати сплачені відповідачем кошти, які були зараховані на погашення тіла кредиту, відсотків у межах та поза межами строку кредитування та комісії за управління та обслуговування кредиту у сумі 3554,00 грн., отже заборгованість відповідача перед позивачем за договором про споживчий кредит № 4774700 становить 10 196,00 грн. (9215,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 981,00 грн.).

В іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Позивачем до позовної заяви на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; Прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку на надання правової допомоги № 1339 від 01.05.2025; витяг з Акту № 10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

01 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 4.3 договору про надання правової допомоги передбачено, що факт надання послуг за договором підтверджується Актом про надання юридичної допомоги, який готується Адвокатським об`єднанням та надсилається клієнту для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому була надана юридична допомога.

01.05.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» підписано заявку на надання юридичної допомоги № 1339 за умовами якої адвокатське об`єднання здійснює правові (юридичні) послуги по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а саме: надання усної консультації з вивченням документів 2 години, вартість 4 000 грн; підготовка пропозицій 3 години, вартість 6000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години, вартість 15 000,00 грн.

З Витягу з Акту № 10 про надання юридичної допомоги, який складено 30.05.2025, вбачається, що АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» походили надання наступних правових послуг адвокатським об`єднанням клієнту: надання усної консультації з вивченням документів 2 години, вартість 4 000 грн; підготовка пропозицій 3 години, 6000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 5 години, вартість 15 000,00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач посилається на не неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу зі складністю даної справи, зазначає, що матеріали справи не містять великої кількості документів для дослідження, збирання яких адвокат витратив значний час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності), необхідного часу виконання робіт, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у зв`язку з неспівмірністю, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. не відповідають критерію необхідності, виправданості, не є співмірними складності даної справи, тому приходить до висновку про доведеність ТОВ «Коллект Центр» понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді.

Разом з тим, у разі часткового задоволення позову витрати на правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 13,93 %, то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3482,50 грн.

Так як позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, які в даному випадку складають 421,80 грн. (13,93 % задоволених позовних вимог), виходячи з розрахунку: 10 196,00 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 3 028,00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 73 194,08 грн. (розмір заявлених позовних вимог).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 223 ч.4, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором № 4774700 від 03.06.2021 у загальному розмірі 10 196 (десять тисяч сто дев`яносто шість) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" судовий збір у розмірі 421 (чотириста двадцять одну) грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3482 (три тисячі чотириста вісімдесят дві) грн. 50 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02 лютого 2026 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місцезнаходження: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І.В. Новасардова