ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 757/31573/21-ц

провадження № 61-8293св25

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Остапчук Т. В., та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Музичко С. Г., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що між ним та банком укладений договір про банківські строкові вклади (депозити), з виплатою суми вкладу та суми процентів в кінці терміну дії договору від 31 травня 2012 року № SAMDN0691 строком на 6 місяців.

Позивач указував, що у серпні 2017 року він подав заяву до банку про повернення банківського вкладу. Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 31 серпня 2017 року його повідомлено, що банк вимушено припинив свою діяльність на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, де він оформив вклад. Ураховуючи, що відповідач відмовив у поверненні всіх належних йому грошових коштів за договором банківського вкладу у добровільному порядку, позивач звернувся до суду.

ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором банківського вкладу від 31 травня 2012 року № SAMDN0691: суму залишку вкладу у розмірі 19 000,00 доларів США, заборгованість зі сплати процентів у розмірі 16 723,65 доларів США; 3 % річних у розмірі 4 052,47 доларів США; пеню у розмірі 37 663 382,70 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту та процентів задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу від 31 травня 2012 року № SAMDN2792 у розмірі: 19 000,00 доларів США - сума неповернутого вкладу, 6 636,44 доларів США - несплачені проценти відповідно до умов договору, 1 710,00 долар США - 3 % річних за невиконання зобов`язання.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» у дохід держави судовий збір у сумі 11 350,00 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року - без змін.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з невиконання банком своїх зобов`язань щодо повернення коштів після вимоги вкладника, що є підставою для стягнення суми, вкладу, процентів, також є підставою для застосування статті 625 ЦК України.

Встановивши, що позивач звернувся до банку із заявою про повернення банківського вкладу, яку банк отримав 16 серпня 2017 року, суд стягнув проценти за період з 01 квітня 2014 року до 18 серпня 2017 року у розмірі 6 334,44 доларів США.

Вирішуючи позовні вимоги у частині стягнення 3 % річних, суд урахував заяву банку про застосування позовної давності, та стягнув з відповідача 1 710,00 доларів США за період з 09 червня 2018 року до 09 червня 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення пені, передбаченої статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суди попередніх інстанцій виходили з того, що між сторонами припинилися договірні відносини.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, суд апеляційної інстанції вказав, що банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надав згоду щодо передачі боргу ТОВ ФК «Фінілон», тому АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі.

Послався на відповідну судову практику Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просило суд скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні позову позивач не оскаржив, тому у силу вимог статті 400 ЦПК України, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні позову в касаційному порядку не переглядається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

08 липня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

11 липня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Печерського районного суду міста Києва, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У серпні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_2., 04 грудня 2025 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справ, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

10 лютого 2026 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 161/4985/17 (провадження № 14-71цс19) та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18), від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20), від 06 жовтня 2021 року у справі № 263/11275/18 (провадження № 61-2979св20).

Суди надали неправильну оцінку зібраним доказам (договору про переведення боргу), внаслідок чого дійшли помилкового висновку про те, що банк є належним відповідачем у справі, а не Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»), яке повинно відповідати перед позивачем за зобов`язаннями банку.

Суду надано належні докази щодо «мовчазної» згоди позивача на переведення боргу ТОВ «ФК «Фінілон».

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції цих порушень не виправив.

Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31 травня 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір банківського вкладу № SAMDN62792, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав банку 19 000, 00 доларів США, з виплатою 8 % річних строком до 31 листопада 2012 року включно.

Умовами договору передбачено право сторін дострокового розірвання договору з повідомленням сторони за два банківські дні до дати розірвання договору.

Установлено, що ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про повернення банківського вкладу, яку АТ КБ «ПриватБанк» отримав 16 серпня 2017 року вх. № 1063190.

Строком вимоги позивача є 18 серпня 2017 року (дата отримання відповідачем заяви про повернення коштів за договором банківського вкладу плюс два банківські дні, що передбачено умовами укладеного договору банківського вкладу).

АТ КБ «ПриватБанк» не виконало взяті на себе зобов`язання щодо повернення ОСОБА_1 грошових коштів за договором банківського вкладу до 18 серпня 2017 року, а саме: 19 000,00 доларів США (сума неповернутого вкладу) та 6 636,44 доларів США (несплачені проценти відповідно до умов договору).

Розрахунок 8 % річних за період з 01 квітня 2014 року до 18 серпня 2017 року (19 000 доларів США:100 х 8 % х 1 235 днів: 365 днів = 6 334, 44 доларів США).

Розрахунок 3 % річних за період з 09 червня 2018 року до 09 червня 2021 року складає (із застосуванням строків позовної давності) 1 710, 00 доларів США.

У відзиві на позовну заяву відповідач виклав клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог, передбачених статтею 625 ЦК України (том 1, а. с.45-54).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Згідно зі статтею 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 336/3084/20 (провадження № 61-1272св22) вказав, що після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Судами встановлено, що 31 травня 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір банківського вкладу № SAMDN62792, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав банку 19 000, 00 доларів США, зі сплатою 8 % річних строком до 31 листопада 2012 року включно.

ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про повернення банківського вкладу, яку АТ КБ «ПриватБанк» отримав 16 серпня 2017 року вх. № 1063190.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Встановивши, що банк на вимогу вкладника не повернув вклад, нараховані проценти, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми вкладів, нарахованих процентів та коштів, передбачених статтею 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не містять вимог щодо порядку та розміру нарахування процентів, трьох процентів річних та інфляційних втрат (для депозиту в гривні), передбачених статтею 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач надав згоду на переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договорами банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655св21) та від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21), від 16 грудня 2021 року у справі № 482/242/20 (провадження № 61-14059св21), та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) у подібних правовідносинах, які правильно застосував суд апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) та у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16-ц (провадження № 61-43404св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 (провадження № 61-697св20), від 23 грудня 2021 року у справі № 910/13/21 щодо належного відповідача у справі, є необґрунтованими, оскільки встановлені судами у цих справах фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є іншими ніж у справі, яка переглядається. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Крім того, вказані висновки не суперечать висновкам цієї постанови.

Щодо доводів касаційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції статті 141 ЦПК України

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд першої інстанції частково задовольнив позов ОСОБА_1 .

Стягнуто з банку на користь позивача 19 000,00 доларів США - суму неповернутого вкладу, 6 636,44 доларів США - проценти за вкладом, 1 710,00 доларів США - 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, а всього 27 346,44 доларів США, що за курсом Національного банку України, який станом на час звернення до суду становив 27,04 грн за один долар США, становило 739 447,74 грн, що складає 0,02% від заявленої ціни позову (38 738 928,98 грн).

Відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто станом на час подання позову не менше 908,00 грн та не більше 11 350,00 грн, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік»).

Таким чином, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача у дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 216,79 грн (1,91 % від 11 350 грн).

Отже, доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції статті 141 ЦПК України знайшли своє підтвердження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у частині розподілу судового збору піддягають скасуванню з ухваленням постанови в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції слід залишити в силі.

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню у частині розподілу судових витрат з ухваленням нової постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Із урахуванням приписів статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» розподіл судового збору за розгляд справи у суді касаційної скарги не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року у частині розподілу судового збору судом першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у дохід держави судовий збір у розмірі 216,79 грн (двісті шістнадцять гривень 79 коп.).

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк