У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2026

м. Лозова Харківської області

Суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області

Харабадзе К.Ш.,

Справа № 629/937/26

Номер провадження 2/629/811/26

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши цивільну справу про стягнення матеріальної допомоги при звільненні, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди

у с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про стягнення матеріальної допомоги при звільненні, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, яка подана через «Електронний суд». В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивачка з 01.09.1982 по 19.02.2025 р. знаходилась у трудових відносинах з підприємствами, які є структурними підрозділами Акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно наказу (розпорядження) філії «Панютинського вагоноремонтного заводу» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» №33/ОС від 19.02.2025 позивача було звільнено з посади комірника ремонтно-інструментального цеху з філії «Панютинського вагоноремонтного заводу» АТ «Українська залізниця» на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Цим наказом також визначено виплатити позивачці передбачені колективним договором вісім середньомісячних заробітків. Стаж роботи у галузі складає понад 35 років. Так, між адміністрацією і профспілковим комітетом ДП «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» ДП «Укрспецвагон» укладено Колективний договір на 2013-2015 роки, пролонгований на 2026 рік. Зміни до колективного договору стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахувань та виплат належних працівникам додаткових виплат, зокрема одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, не вносились. Відповідно до п. 6.30 Колективного договору при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачується одноразова матеріальна допомога в залежності від стажу роботи в галузі: більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. У разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права виплачується їм додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті при стажі роботи в галузі понад 35 років - 5 середньомісячних заробітків. Тобто, позивач має право на отримання одноразової матеріальної допомоги при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 8 середньомісячних заробітків. Згідно довідки про середню зарплату за 12 місяців, наданої акціонерним товариством «Українська залізниця», середньомісячна зарплата позивачки становила 10 545,20 грн , а середньоденна 483,6 грн. Таким чином, розмір одноразової допомоги, яка передбачена колективним договором у розмірі 8 середньомісячних заробітків та яка належить позивачу у зв`язку з виходом на пенсію за віком, становить 84 361,6 грн При звільненні 19.02.2025 р. належна сума позивачці не була виплачена. 14.01.2026 позивач засобами поштового зв`язку направила досудове попередження до Акціонерного товариства «Українська залізниця» з вимогою сплатити належну їй грошову допомогу. Проте станом на день подання позовної заяви відповідач ніякої відповіді чи пояснень на досудове попередження не надав, а належну позивачці матеріальну допомогу при звільненні вперше з роботи та за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 8 середньомісячних заробітків відповідно до колективного договору так і не виплатив. Таким чином, Акціонерне товариство «Українська залізниця» не виконало свої зобов`язання за колективним договором, заборгувавши позивачу вказані кошти, чим грубо порушило її права, гарантовані колективним договором. За наявності порушення умов колективного договору, а саме несплати роботодавцем одноразової допомоги при звільненні за ч.38 КЗпП у зв`язку з виходом на пенсію за віком, позивачу колективним договором передбачені додаткові нарахування у розмірі 3 середньомісячних заробітків, що становить 31 635, 6 грн Згідно Довідки про середню зарплату за 12 місяців заробітна плата Позивачки за грудень 2024 року та січень 2025 року становила 13 274,04; відпрацьовано позивачкою у грудні 2024 та січні 2025 року 27 робочих днів. Середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення заробітної плати, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати на кількість робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно, середньоденна заробітна плата Позивачки складає 491,63 грн. Враховуючи, що позивачці у день звільнення не було виплачено належну їй допомогу, вважаємо за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 20.02.2025, тобто з дня, наступного за днем звільнення, і до спливу 6 місяців. Кількість робочих днів за період з 20.02.2025 р. по 20.08.2025 р. складає 130, а розмір середнього заробітку, який належить стягнути, за цей же період складає 63911,9 грн. Крім того, протиправні дії відповідача спричинили не лише порушення трудових прав позивача, а й особисте хвилювання, пов`язане з приниженням її честі, гідності та соціальної цінності. Понад 35 років сумлінної праці на підприємстві завершилися для позивачки принизливою ситуацією з невиплати належних їй сум у день звільнення, що поставило її у стан гострого душевного болю та сорому перед родиною та членами трудового колективу, з ким вона провела пліч-о-пліч понад тридцять п`ять років. Усвідомлення того, що багаторічна відданість роботі була знехтувана, викликало у позивача сильні душевні страждання, відчуття сорому, безпорадності і морального спустошення, позбавило її внутрішньої рівноваги та нормальних життєвих зв`язків. Вона була змушена виправдовуватися перед рідними за обставини, на які не мала жодного впливу, та докладати надмірних зусиль для захисту своїх честі та гідності, оскільки була позбавлена гарантованих засобів для існування. Таким чином, завдана позивачці моральна шкода є очевидною, істотною та такою, що безпосередньо випливає з протиправних дій відповідача, а її відшкодування є необхідним і єдиним можливим засобом відновлення справедливості, людської гідності та соціального становища. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» матеріальну допомогу при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі восьми середньомісячних заробітків в сумі 84 361,6 грн.; 3 (три) середньомісячні заробітки за час затримки розрахунку при звільненні в зв`язку з виходом на пенсію в сумі 31 635, 6 грн внаслідок порушення роботодавцем умов Колективного договору; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за період з 20.02.2025 р. по 20.08.2025 р. у розмірі 63911,9 грн.; моральну шкоду в розмірі 36336,00 грн..

Перевіривши дотримання позивачем вимог, які пред`являються до форми і змісту позовних заяв, суддя вважає, що подана заява підлягає залишенню без руху, оскільки вона цим вимогам не відповідає з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач в позовній заяві вказує, що звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідно до якого позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору.

З позовної заяви вбачається, що позивачем також заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 36336,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб.

Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. Тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Тобто, вимога про відшкодування моральної шкоди, що визначена у грошовому вимірі та, що складає ціну матеріальних вимог, є майновою вимогою, а тому, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 08 листопада 2019 року у справі № 400/100/19 (К/9901/29662/19) та постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (61-2367св18).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем - справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1331,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (16640 грн.).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, розмір відшкодування за моральну шкоду, яку просить стягнути позивач, становить 36336,00 грн., а отже 1 відсоток від вказаного складає 363,36 грн., однак вказана сума є меншою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, таким чином за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди позивачу слід сплатити судовий збір у розмірі 1331,20 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

За таких обставин, позивачем при подачі позовної заяви повинно бути сплачено судовий збір за подання позову до Лозівського міськрайонного суду Харківської області, з урахуванням звернення до суду через «Електронний суд» у розмірі 1064 гривень 96 копійок перерахувавши на розрахунковий рахунок за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК Харків обл/ОТГ Лозова/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку: UA0020573, код класифікації доходів бюджету: 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050).

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позовну позивач ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги при звільненні, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, - залишити без руху.

Надати позивачу для усунення недоліків строк 5 (п`ять) днів з дня отримання даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вимог, вказаних в ухвалі про залишення заяви без руху, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ