Справа № 454/3538/21 Головуючий у 1 інстанції: Отчак Н.Я
Провадження № 22-ц/811/1562/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
Провадження № 22-ц/811/1428/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.

Секретар Іванова О.О.

З участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Репака В.В., представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Величко О.М., Куликовець І.М., представника третьої особи ОСОБА_4 -адвоката Брухаля Т.І., представника третьої особи АТ «Універсал Банк» -Сахабутдінова В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду ( на даний час Шептицького міського суду) Львівської області від 25 березня 2025 року та додаткове рішення цього суду від 24 квітня 2025 року у справі № 454/3538/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Пиця Андрія Андрійовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Універсал Банк» та приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Галини Іванівни ,- про визнання недійсним договору купівлі-продажу, який укладений у процедурі проведення електронних торгів, свідоцтва про право власності недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння

в с т а н о в и в:

17.09.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, який 31.05.2023 уточнив та просив:

-визнати недійсними договори купівлі-продажу від 20.09.2018 року про придбання ОСОБА_3 комплексу будівель загальною площею 649,1 м2, що складається з: цегляного цеху сухого молока загальною площею 411,5 м2, цегляних гаражів загальною площею 215,2 м2, цегляної трансформаторної загальною площею 22,4 м2, споруди 1-3 та земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0018 на якій знаходяться будівлі. Цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування виробничого приміщення площею 0,6203 га за адресою: АДРЕСА_1 . Договори укладені у процедурі проведення електронних торгів з реалізації вказаного майна, що оформлені протоколом проведення електронних торгів №358570 від 20 вересня 2018 року, за результатами проведення яких 10 жовтня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць Андрієм Андрійовичем складено акт приватного виконавця про проведення електронних торгів 20 вересня 2018 року Державним підприємством «Сетам» із реалізації вказаного майна;

-визнати недійсним свідоцтво про право власності на комплекс будівель, споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 649,1 м2, що складається з: цегляного цеху сухого молока загальною площею 411,5 м2, цегляних гаражів загальною площею 215,2 м2, цегляної трансформаторної загальною площею 22,4 м2, споруди 1-3 та земельної ділянки кадастровий номер: :01:001.0018, цільове призначення: для обслуговування виробничого приміщення, площею 0,6203 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 від 30.11.2018 №2653, що видане на ім`я ОСОБА_3 ;

-витребувати від ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Сокальським РВ УМВС у Львівській області 13.04.2001) наступне нерухоме майно:

-комплекс будівель, споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 248;

-земельну ділянку для обслуговування виробничого приміщення загальною площею 0,6203 га, кадастровий номер: :01:001:0018, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 248 та стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначив, що він володів на праві власності майновим комплексом нежитлових приміщень загальною площею 649,1 м2 та земельною ділянкою площею 0,6203 га, кадастровий №:01:001:0018, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу комплексу та земельної ділянки від 27.10.2006 посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. зареєстрованого в реєстрі за №5937.

29.10.2007 він продав ОСОБА_4 майновий комплекс нежитлових приміщень загальною площею 649,1 м2 та земельну ділянку площею 0,6203 га, кадастровий №:01:001:0018, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 29.10.2007, що посвідчені приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. та зареєстровані в реєстрі за №6373 та №6375.

29.10.2007 між ОСОБА_4 та ПАТ «Універсал Банк» було укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Hop Н.М., зареєстрований в реєстрі за №8422. Згідно з умовами іпотечного договору ОСОБА_4 передав в іпотеку ПАТ «Універсал Банк» майновий комплекс нежитлових приміщень загальною площею 649,1 м2 та земельну ділянку площею 0,6203 га, кадастровий №:01:001:0018, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року у справі №454/2228/15-ц його позовні вимоги до ОСОБА_4 , треті особи КП ЛОР Червоноградське МБТІ, приватний нотаріус Бойчук Наталія Іванівна, реєстраційна служба Сокальського районного управління юстиції та Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про визнання договорів недійсними, спонукання до вчинення дій та скасування державної реєстрації права власності позов задоволено повністю, визнано недійсним договір купівлі-продажу майнового комплексу нежитлових приміщень, зобов`язано останнього повернути позивачу нерухоме майно, яке було предметом договору.

19.09.2018 йому стало відомо, що спірне нерухоме майно виставлено на продаж з прилюдних торгів. Цього ж дня він звернувся до ДП «Сетам», яке було продавцем майна, з листами, в яких зазначив, що договори купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_4 володів майном, що виставлено на продаж, визнано недійсними та останньому не належать.

Однак, торги з реалізації нежитлових приміщень і земельної ділянки відбулися, переможцем торгів визнано ОСОБА_3 .

Вважає, що електронні торги з примусової реалізації наведеного вище майна та укладений в ході їх проведення правочин є недійсними, оскільки електронні торги відбулися щодо належного йому майна, а не майна, яке належало боржнику ОСОБА_4 . Крім того, ПАТ «Універсал Банк» був залучений до участі у справі № 454/2228/15-ц, як третя особа, подав апеляційну скаргу на дане рішення, яку апеляційною інстанцією двічі залишено без руху з огляду на те, що банком не подано заяви про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Таким чином, банку до проведення торгів було відомо про наявність спору та рішення суду щодо незаконності отримання ОСОБА_4 у власність нерухомого майна, яке було передано банку в іпотеку.

Окрім цього, відповідачі, не мали права проводити електронні торги з реалізації належного йому майна, оскільки він не був стороною виконавчого провадження.

Звертає увагу, що він не був стороною виконавчого провадження та не перебував у жодних правовідносинах із банком, одержувачем кредиту, виконавчою службою. Він взагалі не мав жодного відношення до зобов`язальних відносин за невиконання яких, в межах виконавчого провадження №55946918, відбулася реалізація належного йому майна.

Також зазначає, що виконавче провадження №55946918 з виконання виконавчого напису №86 від 16.02.2009, вчиненого приватним нотаріусом ЛМНО Винярською С.М., було відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць A.A. незаконно з грубим порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження». Так, виконавчий напис №86 від 16.02.2009 було пред`явлено ПАТ «Універсал Банк» до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Пиць A.A. лише 27.02.2018 тобто через 9 років з моменту його вчинення. 06.03.2018 з грубим порушенням строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць A.A. було відкрито виконавче провадження. При цьому, будь-які обставини, які б були причиною для переривання строку на пред`явлення виконавчого напису №86 від 16.02.2009 до виконання в період з 16.02.2009 по 27.02.2018 відсутні.

Крім того, до моменту проведення оспорюваних електронних торгів, ОСОБА_3 було відомо про те, що відносно спірного нерухомого майна між ним та ОСОБА_4 відбувалися суди, що підтверджується протоколом допиту його як свідка 17.04.2020 проведеного в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000176 від 16.03.2020 за фактом зловживання владою та службовим становищем посадовими особами, під час реалізації майнового комплексу, який знаходиться на АДРЕСА_1 , за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_3 знав про наявність спору щодо нерухомого майна, яке він мав намір придбати, він мав можливість та повинен був звернутися до приватного виконавця, до банку, організатора торгів, до ОСОБА_4 та перевірити у Єдиному державному реєстрі судових рішень історію придбання спірного майна. З огляду на зазначене, ОСОБА_3 міг та повинен був дізнатись про визнання недійсним договору купівлі-продажу, на підставі якого спірне нерухоме майно вибуло з мого володіння, а тому він не є добросовісним набувачем.

У зв`язку з вищенаведеним просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Червоноградського міського суду ( на даний час Шептицького міського суду) Львівської області від 25 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду (на даний час Шептицького міського суду) Львівської області від 24 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича 10 000 (десять тисяч) грн. 00коп. витрат на правничу допомогу.

Рішення та додаткове рішення оскаржив позивач ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі на рішення зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним , необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд не врахував факт повернення до набутої власності у спосіб винесення судового рішення , що узгоджується з змістом ст.216 ЦК України . Через протиправне втручання приватного виконавця Пиць А.А., цей механізм повернення майна від ОСОБА_5 не спрацював. Майно перейшло до недобросовісного набувача ОСОБА_3 позов про витребування від якого ним, ОСОБА_1 , заявлено правомірно. Суд незаконно відмовив у позові, нехтуючи преюдиційним рішенням у справі 454/2228/15. Суд не перевірив чи був насправді оригінальний напис вчинений приватним нотаріусом Винярською С.М. №86 16.02.20009 року про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_4 , чому такий вчинений до збігу строку виконання ОСОБА_4 боргового зобов`язання, чому приватний виконавець Пиць А.А. прийняв до виконання виконавчий напис з пропуском річного строку його пред`явлення, а саме 06.03.2018 року, тобто через дев`ять років його видачі. Встановлена судом обставина, що виконавчий напис не оскаржувався не може бути підставою для відмови у задоволенні позову суд протиправно не врахував як і не врахував, що приватний виконавець Пиць А.А. як продавець і сторона договорів купівлі-продажу, відкрив виконавче провадження за неіснуючим виконавчим написом, але й з пропуском строку його пред`явлення до виконання. Знаючи, про рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року, приватний виконавець повинен був утриматися від продажу спірного майна. Стверджує, що суд неправильно застосував до цих правовідносин ст.ст.17,23 Закону України «Про іпотеку», оскільки він не був та не є стороною договорів іпотеки укладених ОСОБА_4 з банком. Вважає, що суд незаконно відмовив у позовній вимозі про витребування майна, не врахувавши, що за рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.11.2017 року саме він є власником майна, яке незаконно було реалізовано приватним виконавцем Пиць А.А. Посилання суду на те, що дії приватного виконавця Пиць А.А. щодо відкриття виконавчого провадження ним не оскаржувалися, не можуть слугувати підставою для відмови у позові, оскільки він не був стороною виконавчого провадження, а також стороною публічних торгів, а тому правом на таке оскарження не наділений. Помилковим є висновок суду про те, що саме позивач повинен довести недобросовісність набуття майна ОСОБА_3 , оскільки на останнього також покладений обов`язок як відповідача довести те, що він є добросовісним набувачем, так як ОСОБА_3 було відомо про наявність судового спору щодо майна, яке він придбав з торгів. Суд неправильно, на підставі власного припущення, встановив «добросовісність» ОСОБА_3 та не застосував до спору ст.387 ЦК України. Поставлені в основу рішення пояснення приватного виконавця Пиць А.А. про те, що йому не було відомо про наявність рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20.11.2017 року у справі 454/2228/15-ц спростовуються постановою Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №454/2228/15-ц, в якій зазначено, що приватному виконавцю Пиць А.А. було відомо про прийняття цього рішення ще у вересні 2018 року, оскільки ОСОБА_1 звернувся до нього з листом, в якому повідомив про те, що оспорювані договори купівлі-продажу визнані недійсними рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року у справі № 454/2228/15-ц у зв`язку з чим просив вжити всіх необхідних заходів для недопущення проведення торгів і продажу належного йому майна. З врахуванням зазначеного, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю та вирішити питання судових витрат та витрат на правову допомогу.

У апеляційній скарзі на додаткове рішення позивач ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується з додатковим рішенням , вважає його незаконним. Стягуючи витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн., суд не врахував, що надані відповідачем докази стосуються іншої справи. Визначаючи сумовану вартість наданих адвокатом Репак В.В. послуг, суд самостійно, без акту виконаних робіт і відповідних розрахунків, на підставі припущень визначив суму 12 000 грн. Також суд не врахував, що квитанції, рахунки не є платіжними документами, які підтверджують понесені ОСОБА_2 витрати на адвоката, які підписані самим Репаком В.В. Звертає увагу, що усна заява про стягнення витрат на правничу допомогу не є заявою про надання доказів про такі витрати, яка має бути подана у письмовому вигляді. Просить скасувати додаткове рішення та відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

11.06.2025 року представник АТ «Універсал Банк» Сахабутдінов В. надіслав суду відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що категорично н погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу про придбання ОСОБА_3 нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення комплексу нежитлових виробничих приміщень загальною площею 649,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 та земельної ділянки для обслуговування виробничих приміщень загальною площею 0,6203 га, кадастровий номер № :01:001:0018 в АДРЕСА_4 та витребувати таке нерухоме майно від покупця ОСОБА_3 . Зазначає, що зазначене майно було придбано відповідачем ОСОБА_3 на електронних торгах з реалізації нерухомого майна, що відбулося в рамках виконавчого провадження, щодо примусового виконання приватним виконавцем Пиць А.А. виконавчого напису.

Через неналежне виконання боржником ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором перед АТ «Універсал Банк», кредитодавець звернувся до приватного нотаріуса та 16.02.2009 року отримав виконавчий напис, посвідчений приватним нотаріусом Винярською С.В., реєстровий номер №86 про звернення стягнення на комплекс нежитлових будівель, які є предметом спору.

Зазначений виконавчий напис перебував на виконанні в органах ДВС та приватного виконавця. 06.03.2018 року представником банку в черговий раз пред`явлено до виконання зазначений виконавчий напис за яким приватним виконавцем Пиць А.А. в той же день винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55946918. Зазначений виконавчий напис не оскаржувався.

Представник банку зазначає, що на момент реалізації предмету іпотеки на електронних торгах рішення суду у справі № 454/2228/15-ц не вступило в законну силу, тому у приватного виконавця не було жодних підстав для зупинення торгів спірного майна або не виконання виконавчого напису нотаріуса відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1

19.06.2025 року представником відповідача приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А.- адвокатом Репак В.В. надано суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У відзиві зазначає, що вважає подану позивачем ОСОБА_1 апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, викладені у такій доводи не відповідають фактичним обставинам справи, не узгоджуються з приписами процесуального закону, нормами матеріального права та висновками Верховного Суду.

Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції-без змін.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідач ОСОБА_2 -адвоката Репака В.В., представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Величко О.М. та Куликовець І.М., представника третьої особи ОСОБА_4 - адвоката Брухаль Т.І., представника третьої особи АТ «Універсал Банк» -адвоката Сахабутдінова В.Ю., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Предметом спору у зазначеній справі є визнання недійсними електронних торгів, витребування майна.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу згідно яких до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах ( публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом або не випливає з його суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема, на підставі норм цивільного законодавства (статей 203,215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 29 жовтня 2007 року, ОСОБА_1 продав ОСОБА_4 комплекс будівель загальною площею 649,1 кв.м, що складається з трьох будівель: цегляного цеху виробництва сухого молока, цегляних гаражів, цегляної трансформаторної та споруди №1-3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування виробничого приміщення за тією ж адресою.

Відповідно до пункту 8 договору купівлі-продажу комплексу будівель та пункту 7 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 жовтня 2007 року розрахунок за придбану нерухомість мав бути проведений покупцем ОСОБА_4 після укладення ним кредитної угоди з банком.

В той же день, 29 жовтня 2007 року, ОСОБА_4 на забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 25 жовтня 2007 року, передав ВАТ «Банк Універсальний» в іпотеку вказаний комплекс будівель та земельну ділянку, належні йому на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 29 жовтня 2007 року з ОСОБА_1 .

У жовтні 2008 року ОСОБА_1 звертався в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договорів купівлі-продажу комплексу будівель та земельної ділянки для обслуговування виробничого приміщення від 29 жовтня 2007 року, визнання недійсними свідоцтва про право власності та державного акта на право власності на земельну ділянку (справа № 2-351/11).

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16 лютого 2011 року, яке набрало законної сили у справі № 2-351/11 встановлено, що згідно з кредитним договором № 11-1/792-07 ОСОБА_4 у ВАТ «Банк Універсальний» (тепер АТ «Універсал Банк») отримав кредит в сумі 300 000,00 доларів США 26 жовтня 2007 року. Відповідно до заяви про видачу готівки № 1090 ОСОБА_4 отримав 300 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 515 000,00 грн. 29 жовтня 2007 року, тобто в день укладення спірних договорів купівлі-продажу. Згідно оспорюваних договорів купівлі-продажу від 29 жовтня 2007 року загальна вартість відчужуваного майна становила 1 520 050,00 грн.

Ухвалюючи рішення у справі № 2-351/11, суд з посиланням на пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 встановив, що ОСОБА_4 в автомобілі ОСОБА_1 біля приміщення банку «Банк Універсальний» у місті Львові 29 жовтня 2007 року (в день укладення спірних договорів) передав ОСОБА_1 300 000,00 доларів США за спірну нерухомість. Після чого ОСОБА_1 , одержавши кошти від ОСОБА_4 , погасив власний кредит у ПАТ «Укрсиббанк» тим самим знявши заборону на спірну нерухомість. Після чого, сторони заключили спірні договори у нотаріуса в місті Сокаль Львівської області.

Згідно з витягами з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 29 жовтня 2007 року о 10.21 год. заборона (арешт) спірної нерухомості стоїть на ім`я ОСОБА_1 , а о 13.09 год. Цього ж числа така заборона стоїть вже на ім`я іншого власника- ОСОБА_4 (Зазначене встановлено судовим рішенням у справі № 2-351/11).

Отже, у межах розгляду справи № 2-351/11 встановлено, що ОСОБА_4 виконав всі умови спірних договорів купівлі-продажу від 29 жовтня 2007 року, в тому числі, в частині проведення розрахунку за придбане майно. Відтак, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16 лютого 2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 квітня 2014 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Вироком Галицького районного суду міста Львова від 30 грудня 2013 року (справа № 1-227), яким ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4ст.190, ч.2ст.209 КК України встановлено, що ОСОБА_4 , отримавши кредитні кошти без мети їх повернення у ВАТ «Банк Універсальний» згідно з кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № 11-1/792к-07 у розмірі 300 000,00 доларів США, шляхом шахрайських дій з метою надання їм правомірного вигляду, використав ці кошти на придбання у ОСОБА_1 виробничого комплексу площею 649,1 кв.м та земельної ділянки площею 0,6203 га, кадастровий номер :01:001:0018 на якій розташований зазначений комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , тобто шляхом передачі ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 300 000,00 доларів США в якості розрахунку за придбане майно. Факт проведення розрахунку за придбаний комплекс на суму 300 000,00 доларів США між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтверджено рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16 лютого 2011 року та поясненнями свідків в межах кримінального провадження.

Отже, зазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили, підтверджено факт розрахунку між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за придбаний майновий комплекс будівель за ціною 300 000,00 доларів США за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року, ухваленим у цивільній справі № 454/2228/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 визнано недійсними договори купівлі-продажу майнового комплексу нежитлових приміщень загальною площею 649,1 кв.м та земельної ділянки площею 0,6203 га кадастровий номер :01:001:0018 за адресою: АДРЕСА_1 , укладені 29 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Зобов`язано ОСОБА_4 повернути у власність ОСОБА_1 вказані нежитлові приміщення комплексу та земельну ділянку. Скасовано державну реєстрацію права власності на вказане майно та земельну ділянку.

Внаслідок невиконання позичальником ОСОБА_4 умов кредитного договору від 25 жовтня 2007 року перед ВАТ «Банк Універсальний», останній звернувся до приватного нотаріуса ЛМНО Винярської С.В. про видачу виконавчого напису. За змістом виконавчого напису від 16 лютого 2009 року звернуто стягнення на спірні нежитлові приміщення та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , які були передані ОСОБА_4 в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № 11-1/792к-07.

У межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 16 лютого 2009 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮ України 29 вересня 2016 року № 2831/5 було описано та передано на реалізацію спірне нерухоме майно та земельну ділянку.

Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 20 вересня 2018 року № 358570 комплекс будівель загальною площею 649,1 кв.м та земельна ділянка, на якій розташовані будівлі площею 0,6203 га, кадастровий номер :01:001:0018, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , було реалізовано за 746 060,00 грн. Переможцем торгів став ОСОБА_3 -відповідач по справі.

На час проведення електронних торгів, такі не були визнані судом недійсними, а виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Зазначений виконавчий напис як станом на день проведення прилюдних торгів так і на даний час не оскаржений.

Позивач по справі ОСОБА_1 вважає, що електронні торги з примусової реалізації нежитлових приміщень та земельної ділянки та укладений правочин є недійсним, оскільки продане на електронних торгах нерухоме майно належало йому, а не ОСОБА_4 .. Вважає, що виконавець не вправі був проводити торги з реалізації належного йому майна, оскільки він не був стороною виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції на підставі досліджених доказів встановив, що передане на електронні торги нерухоме майно не належало ОСОБА_1 , а належало ОСОБА_4 , який допустив заборгованість по кредитному договору перед ПАТ «»Універсал Банк».

Виконавчий напис нотаріуса Винярської С.В. від 16 лютого 2009 року було передано на виконання в органи ДВС та приватного виконавця, виконавчий напис позивачем не оскаржувався.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується.

Згідно з ч.2 статті 16, ч.1статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, встановлених частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведених прилюдних торгів є оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на електронних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами ч.4ст.656 ЦК України за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

У зазначеній справі № 454/3538/21 позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу придбаного ОСОБА_3 нерухомого майна, а саме: комплекс нежитлових виробничих приміщень загальною площею 649,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 та земельну ділянку для обслуговування комплексу нежитлових виробничих приміщень загальною площею 0,6203 га, кадастровий номер :01:001:0018 в АДРЕСА_4 та витребувати таке майно від покупця ОСОБА_3 .

Як на правову підставу, позивач ОСОБА_1 посилається на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20.11.2017 року у справі № 454/2228/15-ц про визнання договорів недійсними, спонукання до вчинення дій та скасування державної реєстрації права власно, яким його позов задоволено.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.11.2017 року визнано недійсним договір купівлі-продажу майнового комплексу нежитлових приміщень загальною площею 649,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 від 29.10.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Бойчук Н.І.. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,6203 га, кадастровий номер 00:01:001:0018 в АДРЕСА_4 від 29.10.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений 29.10.2007 року приватним нотаріусом Бойчук Н.І., реєстровий номер № 6375.

Зобов`язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_1 у власність все набуте по договору від 29.10.2007 року. Скасовано державну реєстрацію права власності на нежитлові виробничі приміщення та земельну ділянку для обслуговування нежитлових виробничих приміщень за адресою: АДРЕСА_4 .

Однак, станом на 20.09.2018 року, тобто на день проведення електронних торгів з приводу реалізації предмета іпотеки так і на день вирішення спору у справі №454/3538/21, рішення Сокальського районного суду від 20.11.2017 року у справі № 454/2228/15-ц не набрало законної сили, про рішення суду у справі № 454/2228/15-ц приватного виконавця ніхто не повідомляв, особисто позивач ОСОБА_1 не був стороною виконавчого провадження, до січня 2026 року зазначене вище заочне рішення було предметом перегляду.

У постанові Верховного Суду України від 29.11.2017 у справі № 668/5633/14-ц прописано, що головною умовою, яку повинні встановити суди у такій категорії справ, є наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, а тому, окрім наявності порушення положень закону при проведенні торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання торгів недійсними.

29 січня 2026 року Львівський апеляційний суд переглядав заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року у справі №454/2228/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 29.01.2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними, зобов`язання повернути майно та скасування державної власності-відмовлено. Вирішено питання судових витрат. З 29.01.2026 року рішення суду набрало законної сили.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції підставно взято до уваги рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16.02.2011 року у справі № 2-351/11, що набрало законної сили 09.04.2014 року після перегляду справи судом апеляційної інстанції та яким встановлені преюдиційні факти виконання умов договорів купівлі-продажу від 29.10.2007 року між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_4 .

Договори купівлі-продажу від 29.10.2007 року вважаються укладеними з моменту їх державної реєстрації.

З досліджуваних судами договорів не встановлено підстав зазначених в частині 1-3,5,6 ст.203 ЦК України, які мали би існувати саме в момент укладення правочину про що прописано у ч.1ст.215 ЦК України.

Із врахуванням досліджених матеріалів, доказів, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів порушеного цивільного права на об`єкт нерухомого майна.

Продаж майна через електронні торги відбулося приватним виконавцем з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку» та Порядку реалізації арештованого майна.

Після проведення електронних торгів та визначення його переможця, яким є ОСОБА_3 , право власності на об`єкти нерухомості зареєстровані за останнім та внесені у Державний реєстр речових прав.

Враховуючи те, що позивачем ОСОБА_1 не наведено порушень проведення електронних торгів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України та порушення внаслідок проведення електронних торгів його прав та законних інтересів, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо позовних вимог та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння такі не підлягають до задоволення.

За приписами статті 41 Конституції України кожен має право володіти , користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної , творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно вимог статті 388 ЦК України держава гарантує захист права власності добросовісного набувача (особи, яка придбала майно з публічних торгів) на придбане майно тим, що таке майно не може бути витребуване у нього в разі, якщо воно було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння.

З матеріалів справи та наявних доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_3 набув право власності на спірні нежитлові виробничі об`єкти та земельну ділянку для їх обслуговування на підставі проведених електронних торгів.

Суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовив позивачу ОСОБА_1 у визнанні недійсними електронних торгів та правочину купівлі-продажу.

Згідно висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц прописано, що частина друга статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Отже, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.

Колегія суддів не погоджується з посиланням апелянта на постанову Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 520/548/18, оскільки фактичні обставини у цій справі є відмінні від обставин у зазначеній справі.

У справі № 454/3538/21 судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 добровільно відчужив ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2007 року майновий комплекс та земельну ділянку в АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу нерухомості посвідчений приватним нотаріусом Бойчук Н.І. 29.10.2007 року.

Відтак, спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника (позивача по справі) з його волі, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положення ч.1ст.388 ЦК України.

Колегія суддів також зауважує, що позивачу ОСОБА_1 було відомо, що ОСОБА_4 передав спірне майно в іпотеку ПАТ «Універсал Банку», а також, що у рішеннях попередніх судів за 2011 -2014 роки було встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримав грошові кошти за продане майно.

Із врахуванням зібраних у справі доказів у цій частині доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення немає. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

За положеннями частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При визначенні розміру судових витрат, судом першої інстанції взято до уваги, що рішення суду ухвалено на користь відповідачів. Інтереси приватного виконавця Пиця А.А. представляв адвокат Репак В.В., який брав участь у восьми судових засіданнях, подавав відзиви, додаткові пояснення та оцінив вартість наданих послуг 12 000,00 грн., тобто одне судове засідання 1500,00грн.

18.04.2025 року позивач ОСОБА_1 подав заперечення щодо обґрунтованості суми витрат на професійну правничу допомогу, що судом першої інстанції взято до уваги та зменшено суму витрат на професійну правничу допомогу відповідачу ОСОБА_2 до 10 000,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги, такі зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного додаткового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до заяви від 03.06.2025 поданої адвокатом Репак В.В., останній вступив у справу на стадії апеляційного розгляду на стороні відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується Ордером про надання правничої допомоги.

У поданому 19.06.2025 року відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , адвокат Репак В.В. просить стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць С.Я. судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 грн.

26.09.2025 року адвокат Репак В.В. надіслав суду заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу із додатками (а.с.114-132 т.8).

В обґрунтування заявлених доводів зазначає, що 14.05.2020 року між АБ «Віталія Репака» та приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. було укладено Договір про надання правової допомоги №25.

13.05.2024 року між АБ «Віталія Репака» та приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. було укладено Додаткову угоду №2 до Договору №25 (а.с.125 т.8).

Згідно укладених договорів АБ призначило клієнту ОСОБА_2 адвоката Репака В.В. (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ№001128, видане Радою адвокатів Львівської області Національної асоціації адвокатів України 29 серпня 2018 року ( п.1.2 Договору про надання правової допомоги.

На виконання умов договору про надання правової допомоги АБ виставлено клієнту рахунок №91 від 25.09.2025 року для оплати послуг за правничі послуги у зазначеній справі.

25.09.2025 року приватним виконавцем Пиць А.А. було проведено оплату за правничі послуги (а.с.123-124 т.8) в розмірі 10 000,00 грн.

Адвокат Репак В.В. представляв інтереси відповідача ОСОБА_2 у зазначеній справі, в судових дебатах просив стягнути сплачену клієнтом суму 10 000,00 грн. з позивача-апелянта ОСОБА_1 за участь в суді апеляційної інстанції.

Від позивача ОСОБА_1 заперечень з приводу заявленої вимоги не поступило.

Колегія суддів вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення.

За положеннями ч.1ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно ч.1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1ч.3ст.133 ЦПК України).

Згідно ч.1,2ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи те, що представником відповідача ОСОБА_2 -адвокатом Репак В.В. до судових дебатів надано докази, які підтверджують його участь у судових засіданнях, квитанції про оплату клієнтом гонорару за виконану роботу, відсутність заперечень із сторони позивача, колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь відповідача ОСОБА_2 із позивача ОСОБА_1 понесені витрати в розмірі 10 000,00 грн.

В п.28 постанови від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Європейський суд з прав людини прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 133; 137; 141; 374 ч.1п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,-суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду (на даний час Шептицького міського суду) Львівської області від 25 березня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 квітня 2025 року у справі № 454/3538/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Пиця Андрія Андрійовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 , третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_4 , ПрАТ «Універсал Банк»,-про визнання недійсним договору купівлі-продажу, який укладений у процедурі проведення електронних торгів, свідоцтва про право власності та витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 (десять тисяч гривень).

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення , може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2026 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

М.М.Шандра