____________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/726/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2026 року м. Одеса

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

за участю представника позивача - адвоката Землякова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позовних вимог

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за договоромпро споживчий кредит від 16.09.2021 № 4308968у розмірі 37757,50грн, судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та правничої допомоги у сумі 13000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що16.09.2021між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 4308968 , відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачці грошові кошти у розмірі 5000,00 грнстроком на 15 днів, строк повернення кредиту - до 01.10.2021, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитомв порядку та строки, визначені Договором. Проценти за користування кредитом складають 7,50 грн, які нараховані за весь строк користування кредитом за процентною ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Договір укладений в електронній формі відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Позивач свої зобов`язання виконав та перерахував 5000,00 грн відповідачці. Водночас ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання з повернення позики та процентів належним чином не виконала, кредит не повернула, проценти за його користування не сплатила.

У подальшому, 15.12.2021 між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений договір № 15/12-2021-22, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачкою.

У подальшому, 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого до позивача перейшли права вимоги за договором, укладеним з ОСОБА_1 .

З метою захисту своїх майнових прав позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачки розміру заборгованості за договором про споживчий кредит від 16.09.2021 № 4308968 , яка станом на день формування позовної заяви становить 37757,50грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 32757,50 грн -заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги.

Відзив на позовну заяву

Відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими, просить застосувати строки позовної давності, оскільки останні будь-які дії, які могли б свідчити про визнання зобов`язання (здійснення платежів, письмове підтвердження боргу, укладення договорів про реструктуризацію тощо), мали місце понад п`ять років тому. Починаючи з цього часу нею платежі не здійснювались, борг не визнавався.

Щодо правових підстав позову відповідачка зазначила, що кредитний договір, на який посилається позивач, був укладений з компанією, яка на момент укладення договору не мала належної державної реєстрації та правового статусу, що ставить під сумнів дійсність такого договору.Позивачем не доведено належними та допустимими доказами дійсність первісного кредитного договору;законність переходу права вимоги до ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР»; наявність у ОСОБА_1 грошового зобов`язання перед позивачем.

Щодо судових витрат відповідачка зазначила про їх необґрунтованість та неспівмірність зі складністю справи та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладених аргументів просить застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідь на відзив на позовну заяву

Щодо доводів відповідачки про відсутність у ТОВ «Мілоан» належного правового статусу на момент укладення кредитного договору, представник позивача зазначив, що кредитний договір від 16.09.2021був укладений з ТОВ «МІЛОАН», яке на момент укладення договору було належним чином створеною та зареєстрованою юридичною особою відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. На момент укладення спірного кредитного договору ТОВ «Мілоан» здійснювало діяльність з надання фінансових послуг як небанківська фінансова установа.

Станом на 16.09.2021 року державне регулювання та нагляд за діяльністю небанківських фінансових установ здійснював Національний банк України, який веде відповідні реєстри та контролює дотримання такими установами вимог законодавства у сфері фінансових послуг. Інформація про фінансові компанії, у тому числі щодо їх реєстрації та правомірності здійснення фінансової діяльності, є публічною та міститься у відповідних реєстрах регулятора. Інформація про небанківські фінансові установи міститься у Комплексній інформаційній системі Національного банку (КІС НБУ). Дана інформаційна система призначена для отримання повної інформації щодо небанківських установ та інших учасників ринків фінансових послуг, ліцензування, реєстрацію та авторизацію яких здійснює Національний банк, рекомендуємо використовувати всі засоби пошуку, які розміщені на даній сторінці.

Відповідна інформація містить на офіційному сайті Національного банку України за посиланням https://bank.gov.ua/ua/supervision/nonbanks/registers-lists.

Разом з цим, відповідачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував відсутність у ТОВ «Мілоан» статусу фінансової установи або права на укладення кредитних договорів станом на 16.09.2021 року.

Натомість твердження відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях.

Прийняття відповідачкою умов договору та отримання нею грошових коштів на власний рахунок свідчать про реальне виникнення цивільних прав та обов`язків між сторонами, а також про наявність у первісного кредитора цивільної правоздатності та дієздатності на момент виникнення спірних правовідносин. Посилання відповідачки на можливу недійсність кредитного договору з підстав відсутності правового статусу у первісного кредитора є юридично неспроможними, суперечать принципу правової визначеності та спрямовані виключно на ухилення від виконання взятих на себе грошових зобов`язань.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність у ТОВ «МІЛОАН» належної державної реєстрації чи правового статусу станом на 16.09.2021 року є безпідставними.

Щодо дотримання позивачем строків позовної давності, зазначив, що договір між первісним кредитором та ОСОБА_1 укладений 16.09.2021.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19» № 540-ІХ від 30.03.2020 Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року в Україні запроваджено карантин, який продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1428 від 23.12.2022 року до 30.04.2023 року.

У постанові від 22.09.2022 у справі №920/724/21 Верховний Суд зазначив про автоматичне продовження строків позовної давності, пов`язане саме зі встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону.

Таким чином постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Вищезазначене дає підстави, що строк позовної давності міг початись би із 30.06.2023.

Однак, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24 лютого 2022 року Законом України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ).

У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 УК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

01 липня 2023 року завершено дію карантину (Постанова КМУ №651 від 27 червня 2023 року), однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11 березня 2020 року продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Враховуючи, що до введення воєнного стану загальний строк позовної давності не минув, на момент звернення позивача до суду з позовом діяв правовий режим воєнного стану, а відповідно, позовна заява подана в межах строку позовної давності. Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму.

Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Таким чином, перебіг строку позовної давності станом на дату подачі позовної заяви не настав.

Щодо правомірності нарахованих процентів за договорами від 16.09.2021 № 4308968 представник позивача підтримав викладені у позовній заяві підстави нарахування відсотків та зазначив, що строк кредитування відповідно до умов договору може бути пролонгований на підставі п. 2.3.1.2 Договору, максимальний термін пролонгації - 60 днів, в межах яких застосовується базова відсоткова ставка у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Окрім цього, умови Договору передбачають нарахування відсотків за порушення позичальником взятих на себе зобов`язань, зокрема згідно з п. 4.2. Договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України.

У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої умовами Договору.

Представник позивача зазначає, що з наданого розрахунку заборгованості за договором № 4308968 від 16.09.2021 вбачається, що нарахування процентів за кредитним договором здійснювалося у чітко визначені періоди та з прямим посиланням на відповідні пункти договору. Зокрема, у первісний період користування кредитом проценти нараховувалися відповідно до п. 1.5.2 договору у розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожен день користування, а після спливу первісного строку кредитування - відповідно до п. 1.6, п. 2.3.1.2 договору за стандартною (базовою) процентною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту, що свідчить про пролонгацію договору на стандартних умовах.

Позивач вважає наданий розрахунок за договорами № 4308968 від 16.09.2021 послідовним, деталізованим, ґрунтується на умовах кредитного договору та підтверджує реальний обсяг невиконаних позичальником грошових зобов`язань.

Щодо правонаступництва та законності відступлення права вимоги, позивач послався на укладені договори щодо відступлення прав вимог, зокрема: Договір факторингу від 15.12.2021 № 15/12-2021-22, укладений між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», та Договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимог від 10.01.2023 № 10-01/2023, укладеного між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Відповідно до вказаних договір, а також Реєстрів боржників, право вимоги за укладеним з відповідачкою договором про споживчий кредит від 16.09.2021 перейшло від первісного договору до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а у подальшому до позивача.

При цьому нарахування відсотків за порушення грошового зобов`язання нараховано ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» з 15.12.2021 (момент набуття права вимоги) по 23.02.2022 (дата, яка передувала введенню воєнного стану в Україні) за базовою процентною ставкою 5%, як передбачено п. 1.6. Договору.

Щодо витрат на правничу допомогу, позивач, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Судуу постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц,від 1611.2022 у справі №922/1964/21, від 25.05.2021 у справі №465/3458/15-ц, від 09.11.2021 у справі №759/14346/16, від 07.11.2019 у справі №905/1795/18,від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, а також усталену правову позицію викладену Верховним Судом у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18, стверджує про співрозмірність витрат на правничу допомогу складності справи, проведеної роботи, які підтверджені належними та достатніми доказами, долученими до позовної заяви.

Зокрема, наданий Договір про надання правової допомоги № 01 07/2024 від 01.07.2024 року; Прайс-лист Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС», затверджений Рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023 року; Заявку на надання юридичної допомоги № 612 від 01.08.2025 року; Витяг з Акту № 13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 року. Факт надання правничої допомоги, її обсяг та вартість, як стверджує позивач, підтверджуються витягом з Акту № 13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 року, який містить детальний опис виконаних робіт та наданих послуг та свідчить про виконання зобов`язань виконавцем.

Також позивач зазначив, що відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. З огляду на вищезазначене, а також враховуючи, що спір виник виключно через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду, вважає, що заявлена до стягнення сума витрат позивача на правову допомогу є обґрунтованою та співмірною зі складністю даної справи, натомість, зворотного відповідачкою не доведено, а тому підстави для відмови у задоволенні вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн відсутні.

Заперечення на відповідь на відзив

У своїх запереченнях ОСОБА_1 не погодилась з доводами, викладеними у відповіді на відзив ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», та вказала, що посилання позивача на зупинення перебігу строку позовної давності у зв`язку з карантином та воєнним станом є безпідставними, оскільки такі обставини не скасовують обов`язок звернення до суду у встановлений законом строк.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо кожного окремого зобов`язання первісного кредитного договору та законності переходу права вимоги.

Розмір заявленої заборгованості є необґрунтованим та явно завищеним, а умови щодо нарахування процентів мають ознаки кабальних.

Витрати на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та не підтверджені належними доказами.

Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Письмові пояснення позивача

Позивач наголосив, що законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Отже строки позовної давності при зверненні позивача до суду не спливли.

Нарахування відсотків здійснено відповідно до умов договору, з яким відповідачка була ознайомлена та з якими погодилась, ураховуючи факт підписання нею договору та отримання кредитних коштів.

Що інших доводів, викладених у письмових поясненнях, представник позивача зазначив аргументи аналогічні тим, що були наведені ним у відповіді на відзив.

Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Процесуальні дії та рух справи

Позивач 26.09.2025 звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним позовом.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2025 матеріали цивільної справи передано за підсудністю на розгляд до Київського районного суду м. Одеси в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2025 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Вказана ухвала судді була направлена на адресу відповідачки за останнім відомим місцем реєстрації.

Згідно з отриманим судом поштовим повідомленням від 19.11.2025 року, ухвала суду про відкриття спрощеного позовного провадження повернута з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

З метою забезпечення належного повідомлення учасників справи за допомогою оголошення про виклик в судове засідання, яке повинно бути розміщене на офіційному веб-сайті Київського районного суду м. Одеси, та задля дотримання справедливого та неупередженого розгляду цієї справи, уникаючи формалізму при вирішенні цього спору, для повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність слухання справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 12.12.2025 постановлено подальший розгляд справи проводити у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначене на 20.01.2026.

З метою належного повідомлення відповідачки про розгляд справи, на офіційному веб-сайті «Судова влада» 12.12.2025 розміщене оголошення про виклик відповідачки у судове засідання, призначене на 20.01.2026.

19.01.2026 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.

У судове засідання 20.01.2026 відповідачка не з`явилась, у зв`язку з чим та з метою повторного повідомлення відповідачки про розгляд справи, судове засідання відкладене на 11.02.2026.

22.01.2026 на електрону пошту Київського районного суду м. Одеси від відповідачки надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, а також надійшов відзив на позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності.

27.01.2026 до канцелярії суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

27.01.202 на електронну пошту Київського районного суду м. Одеси від відповідачки надійшли заперечення на відповідь на відзив.

05.02.2026 до канцелярії суду надійшли письмові пояснення представника позивача.

У судове засідання 11.02.2026 відповідачка не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви та/або клопотання від неї до суду не надходили.

З урахуванням належного повідомлення відповідачки про дату, час і місце розгляд справи, відсутності заяв/клопотань з боку відповідачки, у тому числі щодо відкладення судового розгляду, а також з урахуванням думки представника позивача щодо можливості проведення судового розгляду справи за відсутності відповідачки, суд не встановив підстав для оголошення перерви у проведенні судового засідання або його відкладення, постановив на місці проводити судове засідання за відсутності належним чином повідомленої відповідачки про розгляд справи.

У судовому засіданні 11.02.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, вважає що строки позовної давності не спливли, підстави для їх застосування відсутні.

У судовому засіданні встановлені фактичні обставини справи, досліджені письмові докази, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення та відклав його ухвалення і проголошення до 20.02.2026.

Встановлені фактичні обставини справи

16.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладенийДоговір про споживчий кредит № 4308968.

Вказаний договір укладений в електронній формі шляхом підписання 16.09.2021 об 11:51 годиніелектронним підписом- одноразовим ідентифікатором J21256, відправленим відповідачціна номер телефону НОМЕР_1 .

Відповідно до розділу 1 Договору про споживчий кредит № 4308968 (Індивідуальна частина), Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі -кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит (п. 1.1 Договору).

Сума кредиту становить 5000, грн (п. 1.2 Договору).

Кредит надається строком на 15 днів з 16.09.2021 (строк кредитування).

Термін повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 01.10.2021.

Проценти за користування кредитом становлять 7,50 грн, які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.5.2 Договору).

Пунктом 1.6 Договору передбачена стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.7 Договору).

Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2 (плата за кредитом), п. 2.3 (пролонгація строку кредитування) Договору.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору.

Згідно з п. 2.2.3 Договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного стрижу кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і с меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка е нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не с підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника.

Умови пролонгації строку кредитування передбачені п. 2.3 Договору.

Зокрема пунктом 2.3.1.2 передбачена пролонгація на стандартних (базових умовах), відповідно до якоїПозичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користуваннякредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах проценти за користуванням кредиту протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою)ставкою наведеною у п. 1.6 Договору (5% за кожен день).

Отже, виходячи з оцінки умов Договору про споживчий кредит, суд встановив, що загальний строк кредитування, з урахуванням умов, передбачених п. 2.3.1.2 Договору, може становити 75 днів (з яких 15 днів - строк на який надається кредит, 60 днів - максимальний строк, до якого може бути пролонгований строк кредитування).

Дослідженням Анкети-заяви на кредит від 16.09.2021 № 4308968, встановлено, що ОСОБА_1 на сайті miloan.ua заповнила та надала заяву на кредит № 4308968, відповідно до якої сума кредиту - 5000,00 грн, строк кредиту 15 днів, дата повернення кредиту - 01.10.2021, сума повернення кредиту - 5007,50 грн, проценти за користування кредитом - 7,50 грн, які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно з алгоритмом дій, вказаним в анкеті-заяві від 16.09.2021 № 4308968, прийнято позитивне рішення за вказаною заявою («зелена зона» Рішення «Погоджено» на суму 5000 замість заявленої 5100,00 грн, з процентною ставкою 0,01% за кожен день користування).

Підписання відповідачкою вказаної анкети-заяви та кредитного договору 16.01.2021 одноразовим ідентифікатором J21256, підтверджується Довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, відповідно до якої ОСОБА_1 на її мобільний номер телефону НОМЕР_1 був 16.09.2021 направлений одноразовий ідентифікатор J21256, а також Анкетою-заявою на кредит № 4308968, про яку зазначено вище.

Порядок та умови повернення Кредиту та сплата процентів передбачено п. 2.4 Договору, відповідно до якого Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (п. 2.4.1 Договору).

У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) -будуть існувати будь-які боргові зобов`язання Позичальника за цим Договором, в тому числі, але невиключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.1.4. Договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п.1.3 та п.2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4 , п.3.2.5 Договору (п. 2.4.2 Договору).

Пунктом 4.2. Договору передбачена відповідальність сторін, зокрема відповідно до п. 4.2 Договору, у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця.

Судом встановлено, що відповідно до КвитанціїLiqPay, 16.09.2021 о 11:51 годині за ID операцією № НОМЕР_2 , АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» здійснив переказ грошових коштів у сумі 5 000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_3 , з призначенням платежу «кошти згідно договору 43089368», платником зазначене ТОВ «Мілоан».

Окрім цього, виходячи з аргументівта доводів, викладених відповідачкою у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, встановлено, що ОСОБА_1 не заперечує факт укладання нею Договору про споживчий кредит від 16.09.2021 № 4308968, отримання від ТОВ «Мілоан» у користування кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн, а також, обґрунтовуючи порушення позивачем строків позовної давності, підтвердила, що починаючи з моменту укладання Договору нею платежі на виконання умов Договору не здійснювались.

Відповідно до Відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення, сформованими за період з 16.09.2021 по 30.11.2021, заборгованість за договором № 4308968, укладеним з ОСОБА_1 , складає 20007,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн, заборгованість по процентам - 15007,50 грн.

Також з Відомості ТОВ «Мілоан» вбачається, що проценти за користування кредитом з 16.09.2021 по 01.10.2021 (15 днів) здійснювались відповідно до умов п. 1.5.2 Договору, з розрахунку 0,50 грн (0,01%) за кожен день, та всього розмір нарахованих процентів за користування кредитом за 15 днів складає 7,50 грн.

У подальшому, з 02.10.2021 по 30.11.2021 (60 днів), нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось відповідно до умов п. 1.6, п. 2.3.1.2 Договору, а саме з розрахунку 5% за кожен день користування кредитними коштами, що дорівнює 250 грн в день.

У подальшому, 15.12.2021, між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений Договірфакторингу № 15/21-2021-22, відповідно до якого Клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 89 857 232,26 грн, а Фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржниками.

Відповідно до 2.3. Договору факторингу, Клієнт відступає Факторові право грошової вимоги до Боржників виключно в частині тих сум Заборгованості, що визначені в Реєстрах Боржників.

Відповідно до Договору факторингу, правом вимоги визначається право Клієнта до Боржників щодо погашення Заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога).

Згідно з Реєстром Боржників від 15.12.2021, первісним кредитором ТОВ «Мілоан» передані ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги щодо заборгованості за укладеним з відповідачкою договором від 16.09.2021 № 4308968, у розмірі 20007,50 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15007,50 грн - заборгованість за процентами.

Відповідно до п. 6.1.4 Договору факторингу право вимоги переходить Фактору після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання передавання Реєстру Боржників.

Згідно з п. 7.1. Договору факторингу, розмір фінансування становить 4 014 759,20 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 20.12.2021 № 313550011, суд встановив, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на виконання умов Договору факторингу перерахувало на рахунок ТОВ «Мілоан» грошові кошти у розмірі 4 014 759,20 грн.

Згідно з Актом прймання-передавання Реєстру Боржників від 15.12.2021 встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» боржників у кількості 4 240 осіб на загальну суму заборгованості - 89 857 232,26 грн.

ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснило новий розрахунок заборгованості, та донарахувало проценти за вказаним договором за період з 15.12.2021 по 23.02.22 (включно) за ставкою 5% денних, розмір яких склав 32757,50 грн.

Всього за Розрахунком заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», заборгованість за договором про споживчий кредит від 16.09.2021, укладеним з відповідачкою, станом на 10.01.2023 (на момент відступлення права вимоги позивачу) склала 37757,50 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 32757,50 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги позивачу (10.01.2023).

10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором.

Права вимоги, що є предметом цього Договору належить Первісному кредитору на підставі, у тому числі, Договору відступлення № 15/21-2021-22 від 15.12.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Право вимоги за цим договором означає всі належні Первісному кредитору, права вимоги до Боржника за Договором позики (Кредитним договором), включаючи всі права грошової вимоги, права, що забезпечують виконання зобов`язання Боржника за Кредитним договором, засоби захисту прав, які доступні Первісному кредитору, щодо отримання Загальної суми заборгованості.

Відповідно до п. 5.2 Договору про відступлення права вимоги, Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді.

Акт прийому-передачі Реєстру Боржниківза Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023, підписаний між сторонами 10.01.2023.

Відповідно до Реєстру боржників від 10.01.2023 від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшли права вимоги за Договором про споживчий кредит від 16.09.2021 № 4308968, укладеним з відповідачкою.

Згідно з вказаним Реєстром боржників до позивача перейшло право стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит від 16.09.2021 № 4308968 у розмірі 37757,50 грн (5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 32757,50 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги позивачу (10.01.2023).

Новий розрахунком заборгованості позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не здійснювався, заборгованість за договором позики, про стягнення якої заявляє позивач становить 37757,50 грн (5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 32757,50 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги позивачу (10.01.2023).

Як встановлено судом, відповідачка борг не погасила. Власних розрахунків та інших доказів, які б підтверджували погашення заборгованості нею суду не надано.

Мотиви суду

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України.)

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону Законом України «Про електронну комерцію»).

Згідно частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як встановлено судом, Договір про споживчий кредит від 16.09.2021 № 4308968 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі, підписано електронним підписом відповідачки, шляхом використання одноразового ідентифікатора J21256, відправленим відповідачціна номер телефону НОМЕР_1 , що відповідає наведеним вище вимогам закону, унаслідок чого у сторін виникли права та обов`язки.

Факт укладання вказаного договору підтверджується самим Договором, у якому вказаний одноразовий ідентифікатор, Довідкою про ідентифікацію ОСОБА_1 , та відсутністю заперечень з боку самої відповідачки щодо укладання з її боку вказаного договору.

Таким чином, 16.09.2021у встановленому кредитним договором порядку, а також у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали Договір про споживчий кредит від 16.09.2021 № 4308968, за умовами якого первісний кредитор надав шляхом перерахування відповідачці грошові кошти у розмірі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності для задоволення власних потреб.

Цього ж дня, 16.09.2021, грошові кошти у розмірі 5000,00 грн перераховані відповідачці на платіжну картку № НОМЕР_3 , що підтверджується Квитанцією LiqPay з печаткою АТ КБ «ПРИВАТ БАНК».

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн нею не заперечується та не спростовується.

Таким чином, суд оцінивши надані відповідачкою аргументи та доводи, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, виснував про відсутність заперечень ОСОБА_1 щодо укладання вказаного договору та отримання від ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у розмірі 5000 грн, а також підтвердила, обґрунтовуючи порушення позивачем строків позовної давності, що починаючи з моменту укладання Договору нею платежі на виконання умов Договору не здійснювались.

Отже суд вважає доведеним факт укладання між первісним кредитором та відповідачкою Договору про споживчий кредит від 19.069.2021 № 4308968, отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн та їх неповернення, відповідно до умов Договору.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5000,00 грн.

Щодо переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача

За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як встановлено судом та підтверджуються доказами у справі (Договором факторингу від 15.12.2021, Актом приймання-передавання Реєстру боржників від 15.12.2021, платіжним дорученням по здійснення фінансування за Договором факторингу від 15.12.2021 та Реєстром Боржників від 15.12.2021) від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшли права вимоги до відповідачки.

У подальшому, 10.01.2023, на підставі Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшли права вимоги за договором про споживчий кредит від 16.09.2021 № 4308968,укладеним з ОСОБА_1 .

Вказане підтверджується Договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 № 10-01/2023, Актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 10.01.2023, Реєстром боржників від 10.01.2023.

Отже, оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку про доведеність факту переходу до позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прав вимог за Договором про споживчий кредиті від 16.09.2021 № 4308968, укладеним з ОСОБА_1 .

Доводи відповідачки про недоведеність законності переходу права вимоги до ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються доказами по справі, про які зазначено вище.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги (10.01.2023) у розмірі 32757,50 грн.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16.

Як встановлено матеріалами справи, зокрема умовами Договору про споживчий кредит від 16.09.2021, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного стрижу кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і с меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка е нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не с підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника (п. 2.23 Договору).

Також сторонами погоджені умови пролонгації строку кредитування, які передбачені п. 2.3 Договору, згідно з яким строк кредитування може бути продовжений до 60 днів зі сплатою процентів у розмірі 5% за кожен день користування кредиту (п. 1.6 Договору), у випадку неповернення позичальником у 15-денний строк отриманого кредиту.

Первісний кредитор з урахуванням зазначених вище умов договору здійснив нарахування відсотків за період 3 16.09.2021 по 30.11.2021 (у межах строку кредитування з урахуванням його пролонгації до 60 днів) у розмірі 15007,50 грн.

Згідно з наданими представником позивача у судовому засіданні поясненнями, після переходу прави вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», останній нарахував відсотки у розмірі 32757,50 грн відповідно до п. 4.2 Договору про споживчий кредит, які є відповідальністю відповідачки за невиконання взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за їх користування.

Водночас, як встановлено судом відповідно до п. 2.3 Договору факторингу від 15.12.2021 від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло права грошової вимоги до Боржників виключно в частині тих сум Заборгованості, що визначені в Реєстрах Боржників.

Згідно з Реєстром Боржників від 15.12.2021, до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло права вимоги щодо заборгованості за укладеним з відповідачкою Договором у розмірі 20007,50 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15007,50 грн - заборгованість за процентами.

Отже, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не було наділене первісним кредитором правом здійснювати додаткові нарахування, у тому числі відсотків відповідно до п. 4.2 Договору про споживчий кредит.

Таким чином, нараховані ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» проценти у розмірі 32757,50 грн

не відповідають умовам Договору факторингу від 15.12.2021, здійснені поза межами наділених товариством прав у правовідносинах за кредитним договором, а отже є безпідставними та такими, що не підлягають стягненню з відповідачки.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно допункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Отже під час дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України відсотки стягненню з боржників не підлягають.

З огляду на викладене, суд виснував про відсутність правових підстав для нарахування та стягнення з відповідачки процентів у розмірі 32757,50 грн, нарахованих ТОВ «КРЕДИТ КАПІТАЛ».

Оцінивши Відомость первісного кредитора ТОВ «Мілоан», суд дійшов висновку, що відсотки у розмірі 15007,50 грн нараховані відповідно до умов договору, в межах строку кредитування, який відповідно до п. 2.3.1.2 Договору внаслідок непогашення кредитної заборгованості відповідачкою автоматично продовжувався та складає загалом 75 днів (з 16.09.2021 по 30.11.2021).

Згідно зі ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачка відповідно до вимог ст.81 ЦПК України не спростував наведені позивачем доводи і надані до справи письмові докази.

Встановивши обставини справи, оцінивши докази їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність підстав, за яких позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме:в частині стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит від 16.09.2021 у розмірі 20 007,50 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15007,50 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Щодо строків позовної давності

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка уклала Договір з первісним кредитором 16.09.2021, максимальний строк, на який надався кредит - 30.11.2021.

Отже перебіг строку позовною давності починається з 01.12.2021.

Згідно п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19),строки,визначеністаттями 257,258, 362, 559, 681, 728,

786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 встановлено на всій території України карантин з 12 березня 2020 року, який був відмінений Постановою КМ України № 651 від 27.06.2023 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває і по даний час.

Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав законної сили 04.09.2025, вирішено: Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключити.

Згідно п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 в № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Судом встановлено, що Договір про споживчий кредит з відповідачкою був укладений в період дії карантинних заборон, під час якого строки позовної давності продовжувались на строк дії карантину. У подальшому, з 24.02.2022 перебіг позовної давності зупинявся на строк дії такого стану. Це строк був поновлений відповідно до Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав законної сили 04.09.2025.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 26 вересня 2025 року, отже з моменту поновлення перебігу строку позовної давності (04.09.2025) по дату звернення позивачем до суду (26.09.2025) сплинуло 22 дні.

Таким чином, доводи відповідачки щодо пропуску позивачем строків позовної давності судом відхиляються, оскільки на момент звернення до суду з вказаним позовом не сплинули.

Щодо доводів відповідачки про відсутність у ТОВ «Мілоан» належного правового статусу на момент укладення кредитного договору

На момент укладання Договору про споживчий кредит від 16.09.2021 ТОВ «МІЛОАН» як юридична особа створена відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Як встановлено судом, на момент укладення спірного кредитного договору ТОВ «Мілоан» здійснювало діяльність з надання фінансових послуг як небанківська фінансова установа.

Відповідно до інформації, на яку посилався у відповіді на відзив позивач та яка міститься на офіційному сайті Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/supervision/nonbanks/registers-lists) ТОВ «Мілоан».

Водночас на підтвердження своїх доводів, відповідачка не надала належних та достатніх доказів, які б підтверджували відсутність у ТОВ «Мілоан`статусу фінансової установи або права на укладення кредитних договорів станом на 16.09.2021..

Твердження відповідача ґрунтуються на припущеннях та судом при ухвленні рішення не приймаються.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність у ТОВ «МІЛОАН» належної державної реєстрації чи правового статусу станом на 16.09.2021 року є безпідставними та недоведеними.

Судові витрати

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ураховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог на 53% (розрахунок 20007,5 х 100 / 37757,5), судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1283,90 грн (розрахунок: 2422,40 х 53%) покладаються на відповідачку.

Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн

В обґрунтування та на підтвердження витрат на правничу допомогу у сумі 13000,00 грн, стороною позивача надано договір про надання правової допомоги № 01-07/24 від 01.07.2024, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», Витяг з Акту №13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025, Заявку на надання юридичної допомоги № 612 від 01.08.2025, Прайс-лист Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС», затверджений Рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023 року.

Відповідно до вказаних документів, витрати на правничу допомогу складються з витрат на надання усної консультації вартістю 2000,00 грн за 1 годину (витрачено дві години - 4000,00 грн) та на складання позовної заяви про стягнення боргу за кредитним договором вартістю 3000,00 грн за 1 годину (витрачено 3 години - 9000,00 грн), всього на 13 000,00 грн.

У своїх запереченнях ОСОБА_1 зазначила про їх необґрунтованість та не співмірність зі складністю справи та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому конкретних аргументів не наводила.

Суд при вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу враховує правові висновки Верховного Суду, на які посилався представник Відповідача 2, зокрема викладені у постанові ВП ВС від 20.09.2018 у справі 751/3840/15-ц («наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимін відшкодування таких витрат»); у постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц («розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини»); у постанові ВС від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 («процесуальне законодавство не передбачає обов`язку сторони доводити обґрунтованість ринкової вартості витрат на правничу допомогу»); у постановах ВС від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 20.12.2018 у справі №316/1923/16-а, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18 («від учасника справи не вимагається доказів обґрунтування витраченого фахівцем в галузі права. Достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії»); у Додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі 755/9215/15-ц («виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його о захисту»); у постанові ВС від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19 («час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні таочікування цього засідання, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами»).

Окрім цього суд звертає увагу на приписи ч.9 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на вищезазначене, а також ураховуючи, що спір виник через невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду, оцінивши визначений адвокатським об`єднанням час та розцінку послуг з надання правничої допомоги, суд вважає, що заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу є обґрунтованою та співмірною зі складністю даної справи, витраченого часу, та доводиться належними і достатніми доказами.

Надані стороною позивача докази відповідачкою не спростовані.

Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог на 53%, витрати на правничу допомогу у розмірі 6 890,00 грн (розрахунок: 13000 х 53%) покладаються на відповідачку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.81,141,258-260,263-265,274-279,354 ЦПК України, ст.ст.509,525,526,530,536,599,1048,1049,1050,1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором про споживчий кредит від 16.09.2021 № 4308968у розмірі 20 007 (двадцять тисяч сім) гривень 50 копійок, з яких:5000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 15007,50 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 283(одна тисяча двісті вісімсот три) гривні 90 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 890 (шість тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», , юридична адреса: 01133, м. Київ, вулиця Мечнікова, 3, офіс 306, ел. пошта: .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення суду проголошене та підписане 20.02.2026.

Суддя Ю. А. Скриль