Справа № 812/5956/12
Провадження № 6/333/49/26
У Х В А Л А

Іменем України

13 січня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Березовської Д.Д., розглянувши у відкритому судовому засідання, в залі суду м. Запоріжжя, подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. звернулася до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань.

В обґрунтування подання приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. зазначила, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження № 63302352 з виконання виконавчого листа по справі № 812/5956/12, виданого 29.01.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь АТ «Метабанк», , заборгованості у сумі 308 659 грн. 26 коп. Зазначене виконавче провадження відкрите 14.10.2020 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в порядку ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» направлені рекомендованим листом на адресу боржника, вказану у виконавчому документі. Лист боржником не був отриманий та повернувся на адресу виконавця із відміткою «за закінченням терміну зберігання». 04.11.2020 року нею винесено постанову про арешт рахунків боржника, яку направлено для виконання до АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «ОКСІ банк», АТ «ТАСкомбанк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», АТ «ВСТ БАНК», АТ «ПУМБ», АТ «АльфаБанк», АТ «Укрсиббанк», АТ «ОТП Банк», АТ «Укрексімбанк», АТ «Сбербанк», АТ «АБанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль». Арешт було накладено на рахунки боржника в АТ КБ «ПриватБанк», однак кошти на рахунках відсутні. Інші банки повернули постанову без виконання через відсутність діючих рахунків боржника в цих банках. Згідно з відповіддю ПФУ від 15.10.2020 року боржниця отримувала офіційний дохід в ТОВ «Апельмон Прайм». 14.11.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника у розмірі 20% від доходу боржника, яку направлено для виконання до ТОВ «Апельмон Прайм». Роботодавцем стягуто із доходу боржника: 831 грн. 83 коп. в листопаді 2020 року, 830 грн. 91 коп. в грудні 2020 року та 775 грн. 72 коп. в січні 2021 року. Згідно з повідомленням ТОВ «Апельмон Прайм» боржниця звільнена 05.01.2021 року. 15.03.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено для виконання до АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК», АТ «АКБ «Львів», АТ «АЛЬТБАНК», АТ «БАНК АВАНГАРД», АТ «Банк Альянс», АТ «Банк », АТ «ВСТ БАНК», АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ», АТ «Ідея Банк», АТ «ІНГ Банк Україна», АТ «КРЕДОБАНК», АТ «ОКСІ банк», АТ «ОТП БАНК», АТ «ПроКредит Банк», АТ «Райффайзен Банк», АТ «СЕНС БАНК», АТ «СКАЙ БАНК», АТ «ТАСкомбанк», АТ «УКРСИББАНК», АТ «Універсал Банк», ПАТ АБ «Південний», ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», АТ «ПУМБ», АТ «А-Банк». Арешт було накладено на рахунки боржника в АТ «Універсал Банк», АТ «Державний ощадний банк України», АТ «ПроКредит Банк» та АТ «Укрсиббанк», однак кошти на рахунках відсутні. Інші банки повернули постанову без виконання через відсутність діючих рахунків боржника в цих банках. 09.04.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено для виконання до АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК», АТ «АКЦЕНТ-БАНК», АТ «АКБ «Львів», АТ «АЛЬТБАНК», АТ «БАНК АВАНГАРД», АТ «Банк Альянс», АТ «БАНК ТРАСТ-КАПІТАЛ», АТ «Банк », АТ «ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК», АТ «ВСТ БАНК», АТ «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ», АТ «Ідея Банк», АТ «ІНГ Банк Україна», АТ «КРЕДОБАНК», АТ «ОКСІ банк», АТ «ОТП БАНК», АТ «ПОЛТАВА-БАНК», АТ «Райффайзен Банк», АТ «СЕНС БАНК», АТ «СКАЙ БАНК», АТ «ТАСкомбанк», ПАТ АБ «Південний», ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», АТ «ПУМБ». Всі перелічені банки повернули постанову без виконання через відсутність діючих рахунків боржника в цих банках. В рамках виконавчого провадження з рахунків боржника було списано: 1 000 грн. 07 коп. з рахунку боржника в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 17.04.2025 року; 250,00 грн. з рахунку боржника в АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК» 18.04.2025 року; 16 грн. 02 коп. з рахунку боржника в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 19.05.2025 року; 05 грн. 19 коп. з рахунку боржника в АТ «Державний ощадний банк України» 19.05.2025 року. Згідно з відповіддю МВС України боржник має у власності транспортний засіб: легковий автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 . 10.08.2022 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника (транспортного засобу) та постанову про оголошення його у розшук. Станом на сьогоднішній день транспортний засіб поліцією не розшуканий, його місцезнаходження невідоме. 05.11.2025 року приватним виконавцем на адресу реєстрації боржника направлено виклик, відповідно до якого вона була зобов`язана з`явитись до офісу виконавця 20.11.2025 року. Ані в зазначений день, ані в будь-який інший боржниця зі приватним виконавцем жодного разу не зв`язувалась.

Рішення суду по справі № 812/5956/12 набрало законної сили 29.01.2016 року (майже 10 років тому), виконавче провадження № 63302352 відкрите 14.10.2020 року, до цього двічі перебувало на виконанні у інших виконавців. За майже 10 років боржниця самостійно не сплатила на виконання рішення суду жодної копійки. Залишок боргу за перед стягувачем за рішенням суду станом на сьогоднішній день складає 305 640 грн. 41 коп. Протягом трьох місяців у боржниці проводились утримання із заробітної плати, арештовувались рахунки, декілька разів з рахунків були списані грошові кошти, тож боржниця є обізнаною про свої боргові зобов`язання, присуджені рішенням суду, а також про наявність виконавчого провадження, що вимагало від неї добросовісної процесуальної поведінки. Декларацію про доходи та майно боржниця виконавцю не подавала, жодних видів майна, які необхідно реалізувати, боржником не запропоновано, про місцезнаходження належного їй транспортного засобу не повідомляла, жодного разу не виходила на зв`язок із виконавцем, не цікавилась ходом виконавчого провадження, не вчиняла жодних дій, спрямованих на хоча б часткове виконання рішення суду. Сукупно за 10 років погашено борг перед стягувачем в сумі 3 018 грн. 85 коп. з належних 308 659 грн. 26 коп. (стягнуті примусово). Така поведінка боржника, а також факт тривалого невиконання рішення суду, беззаперечно свідчить про умисне ухилення боржника від виконання рішення суду. Згідно з відповіддю Державної прикордонної служби України від 29.10.2025 року боржниця за період з 14.10.2020 року (з дня відкриття виконавчого провадження) до 29.10.2025 року шість разів перетинала кордон України за закордонним паспортом НОМЕР_4 . Таким чином, у зв`язку із тривалим умисним ухиленням боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду, обмеження її у виїзді за межі України заявник вважає цілком доцільним, обґрунтованим та спрямованим та спонукання боржника до виконання рішення суду.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. у судове засідання не з`явилась, надала заяву, у якій просила розглянути подання без її участі.

Боржник ОСОБА_1 для розгляду подання у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду подання.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. перебуває виконавче провадження № 63302352 з виконання виконавчого листа по справі № 812/5956/12, виданого 29.01.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь АТ «Метабанк», , заборгованості у сумі 308 659 грн. 26 коп.

Постанови про відкриття зазначеного виконавчого провадження, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, винесені 14.10.2020 року та направлені рекомендованим листом на адресу боржника, вказану у виконавчому документі. Лист боржником не був отриманий та повернувся на адресу виконавця із відміткою «за закінченням терміну зберігання». 04.11.2020 року приватним виконавцем, за результатами виконання якої було накладено на рахунки боржника в АТ КБ «ПриватБанк», однак виявилося, що кошти на рахунках відсутні. В інших банках діючих рахунків боржника не виявлено.

Згідно з відповіддю ПФУ від 15.10.2020 року ОСОБА_1 отримувала офіційний дохід в ТОВ «Апельмон Прайм».

14.11.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника у розмірі 20% від доходу боржника, яку направлено для виконання до ТОВ «Апельмон Прайм».

Роботодавцем стягуто із доходу боржника: 831 грн. 83 коп. в листопаді 2020 року, 830 грн. 91 коп. в грудні 2020 року та 775 грн. 72 коп. в січні 2021 року.

Згідно з повідомленням ТОВ «Апельмон Прайм» боржниця звільнена 05.01.2021 року.

15.03.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, за результатами виконання якої було накладено на рахунки боржника в АТ «Універсал Банк», АТ «Державний ощадний банк України», АТ «ПроКредит Банк» та АТ «Укрсиббанк», однак виявилося, що кошти на рахунках відсутні. В інших банках діючих рахунків боржника не виявлено.

В рамках виконавчого провадження № 63302352 з рахунків боржника ОСОБА_1 було списано: 17.04.2025 року з рахунку в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 1 000 грн. 07 коп.; 18.04.2025 року з рахунку в АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК» 250,00 грн.; 19.05.2025 року рахунку в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 16 грн. 02 коп.; 19.05.2025 року з рахунку в АТ «Державний ощадний банк України» 05 грн. 19 коп.

Згідно з відповіддю МВС України ОСОБА_1 має у власності транспортний засіб: легковий автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 .

10.08.2022 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника (транспортного засобу) та постанову про оголошення його у розшук, яка до цих пір не виконана.

05.11.2025 року приватним виконавцем на адресу реєстрації боржника ОСОБА_1 направлено виклик, відповідно до якого вона була зобов`язана з`явитись до офісу виконавця 20.11.2025 року, який адресату вручено не було та конверт з поштовим відправленням повернуто на адресу відправника.

Як зазначає приватний виконавець, ОСОБА_1 з нею жодного разу не зв`язувалася,ю на виклики не з`являлася.

Згідно з відповіддю Державної прикордонної служби України від 29.10.2025 року боржниця ОСОБА_1 за період з 14.10.2020 року (з дня відкриття виконавчого провадження) до 29.10.2025 року шість разів перетинала кордон України за закордонним паспортом НОМЕР_4 .

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Конституційна гарантія вільного пересування фізичної особи не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи вільно залишати територію України, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно зі ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» громадянинові України, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань. Громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо, він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов`язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у зазначеному випадку.

Тимчасове затримання або вилучення паспорту, у таких випадках, здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, Служби Безпеки України, Державною Прикордонною службою України, військовими комісаріатами та Консульською службою України.

Отже, обов`язковою умовою для звернення виконавця з відповідним поданням є ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, таким чином, аналізуючи дану норму державний виконавець при зверненні до суду з відповідним поданням, зобов`язаний обґрунтувати та надати відповідні докази ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань.

В силу ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 7. абз. 2. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК, зокрема у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, а також роз`яснень судів вищої інстанції, зокрема роз`яснень ВСУ, викладених у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», можна зробити висновок, що під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Верховний Суд України в Аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України № 118/0/54-12 від 19.12.2012 року зазначив, «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Дослідивши надані приватним виконавцем документи, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, в порядку ст. ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання зобов`язань.

Виходячи з вищенаведених норм чинного законодавства сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є достатньою підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника з ухилення від виконання рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон лише у разі ухилення від їх виконання боржником, яке має умисний характер. У зв`язку з цим предметом судового розгляду у даному випадку є з`ясування як наявності не виконаних боргових зобов`язань в межах відповідного виконавчого провадження, так і свідоме не виконання боржником покладеного на нього судом в межах цього виконавчого провадження обов`язку.

Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У відношенні дотримання національними державними органами вимоги пропорційності обмеження виїзду за кордон, визначеної статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у рішенні від 26.11.2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» [Gochev v. Bulgaria] (заява № 34383/03) сформулював правові висновки щодо змісту згаданої конвенційної норми, в яких зазначив про необхідність з`ясування в такій ситуації щоб будь-яке втручання у право особи на виїзд зі своєї країни було з самого початку та на всьому протязі застосування цього заходу виправданим та пропорційним з урахуванням обставин справи.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно вказаних правових норм необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та міжнародних гарантій на вільне пересування особи, який забезпечується державним примусом у разі умисного невиконання боржником своїх обов`язків перед стягувачем, а застосоване державою відповідно до закону та з легітимною метою обмеження ефективно забезпечує виконання боржником цього обов`язку.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин та у контексті згаданих норм матеріального права та конвенційної практики Європейського суду з прав людини, - не можна вважати, що обмеження боржника у праві вільного виїзду за кордон є пропорційним легітимній меті, з якою державний виконавець відповідно до національного закону звернувся до суду зі своїм поданням.

Наведені на обґрунтування подання приватного виконавця доводи про те, що боржник у добровільному порядку не спрямовує грошові кошти на виконання рішення суду належними та допустимим доказами про умисний характер такої бездіяльності боржника не підтверджені.

Суд вважає, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Тобто, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Суд також звертає увагу на те, що приватний виконавець не використав передбачені ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» правові можливості притягнути боржника до відповідальності відповідно до закону (ст. 188-13 КУпАП) для забезпечення виконання боржником законних вимог про подання декларації про доходи, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця.

Суд у контексті наведених норм права щодо пропорційності обмеження права також звертає увагу, що приватним виконавцем не зазначено доказів на підтвердження того факту, що обмеження ОСОБА_1 у виїзді за кордон позитивно вплине на виконання боржником зобов`язань по сплаті боргу.

Із урахуванням наведеного, суд вважає, що звертаючись до суду із вказаним поданням, приватним виконавцем не надано доказів на підтвердження навмисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання виконавчого листа № 812/5956/12, не вказано які перешкоди вчинені з її боку для проведення виконавчих дій приватному виконавцеві, а також не надано жодного доказу про наявність наміру боржника виїхати за межі України з метою ухилення від виконання вказаного судового рішення.

З матеріалів справи судом вбачається, що приватним виконавцем було проведено ряд виконавчих дій відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, зроблено запити для перевірки майнового стану боржника, наявності відкритих рахунків, рухомого або нерухомого майна, здійснено арешт наявних рахунків в банківських установах, звернено стягнення на офіційні доходи боржника, здійснено списання наявних на банківських рахунках коштів, здійснено арешт транспортного засобу на оголошено його в розшук.

Одночасно з цим суд зазначає, що відсутність іншого майна, або інших доходів боржника, на яке можливо здійснити стягнення, не може слугувати підставою для визнання дій боржника як свідоме ухилення від виконання ним своїх зобов`язань.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається.

Таким чином, матеріали подання не містять жодного доказу факту умисного ухилення боржника від виконання судового рішення, адже факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Проте, як встановлено судом, обставини ухилення від виконання зобов`язання, на які посилається приватний виконавець, об`єктивно не підтверджені наданими матеріалами виконавчого провадження і є по суті припущенням.

Враховуючи зазначене, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах подання відсутні докази навмисного, свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду, що унеможливлює задоволення подання про обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Відмова у задоволені подання не позбавляє права на повторне звернення державного виконавця до суду.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 353, 354, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 13 січня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик