Справа №463/1495/26
Провадження №2-з/463/9/26
УХВАЛА

щодо питання про забезпечення позову

20 лютого 2026 року місто Львів

Суддя Личаківського районного суду м. Львова Ціпивко І.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановила:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мартинюк Є.О. звернувся до суд з позовом та просить: 1) скасувати рішення приватного нотаріуса Моргу Олександра Сергійовича, індексний номер рішення № 64078087 від 5 липня 2022 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 36,2 м2, житловою площею 14,2 м2; 2) припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» на вказану квартиру (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 060); визнати за позивачем право власності на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,2 м2, житлова площа 14,2 м2, яка складається з однієї житлової кімнати та кухні.

Одночасно з позовом 18.02.2026 року на адресу суду надійшла заява від адвоката Мартинюка Є.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру.

В обґрунтування заяви зазначає, що до Личаківського районного суду міста Львова подано позовну заяву про визнання права власності. Предметом спору є визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач - ОСОБА_1 та відповідач- товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп». Позивач оплатив повну вартість спірної квартири, а саме, 374 920,00 грн, що згідно курсу Національного банку України на день укладання цього договору (курс 27,0074 за 1 долар США) становить 13 882,00 доларів США, фактично володіє та користується нею. В свою чергу, відповідач не виконав свої зобов?язання за попереднім договором та протягом тривалого часу ухиляється від укладання основного договору купівлі-продажу спірної квартири. Таким чином, існує загроза того, що відповідач може відчужити належну йому квартиру, що в подальшому утруднить або унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вивчивши матеріали заяви судом встановлено, що як на підставу виникнення у ТОВ «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» зобов`язань перед ОСОБА_1 представник останнього посилається на попередній договір купівлі-продажу квартири від 13.02.2019. Однак оглянувши вказаний договір, суд звертає увагу, що такий не посвідчений нотаріально.

Згідно з частиною першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку; (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до частини другої статті 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною першою статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Суд враховує роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у пункті 13 якої зазначено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Аналізуючи викладені вище положення цивільного законодавства України суд приходить до висновку про те, що попередній договір є нікчемним, оскільки сторонами не додержано вимог закону про нотаріальне посвідчення договору.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Відтак, оскільки попередній договір, що на думку представника заявника є підставою для забезпечення позову є нікчемним в силу закону, а тому не створює правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне майно ТОВ «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» (квартиру).

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повзанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому, враховуючи мету процесуального інституту забезпечення позову (забезпечення реального виконання рішення суду в майбутньому), а також необхідність суворого дотримання процесуальних прав всіх учасників процесу, суд звертає увагу на те, що, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову.

Разом з тим, заявником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження виникнення у ТОВ «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» зобов`язань перед ОСОБА_1 щодо продажу останньому квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналізуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149, 150, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

постановила:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала складена та підписана 20.02.2026 року.

Суддя Ірина ЦІПИВКО