Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Бедьо В.І., за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою представника позивача Дудурич Ігоря Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів, у якій просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивує тим, що 27.11.2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Київ, про що складено відповідний актовий запис №928. Після одруження Позивач змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Від даного шлюбу у сторін народилось дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 22.09.2012. Рішенням суду від 28.05.2015 року між сторонами шлюб розірвано. В подальшому Позивач змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 22.07.015 року. Вказує, що відповідач є батьком дитини ОСОБА_4 , який проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Добровільної участі в його матеріальному забезпеченні у належному розмірі відповідач не здійснює, домовленості між сторонами щодо утримання дитини не досягнуто.

Виходячи з викладеного, позивач посилаючись на положення ч. 3 ст. 181 СК України, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник Позивачки подав до суду заяву про проведення судового засідання без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять задовільнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення йому судової повістки, які були надіслані рекомендованим поштовим відправленням № R03 та № R40 на адресу реєстрації громадянина. Проте поштові відправлення було повернуто з відміткою AT «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою», причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав..

Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2025 року справу передано на розгляд судді Бедьо В.І.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 02.12.2025 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини, встановлені судом.

27.11.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстровний Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Київ, про що зроблено відповідний актовий запис № 928. Після одруження Позивач змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , про що 22.09.2012 року скаладено відповідний актовий запис, копію якого долучено до матеріалів справи.

Проте, 28.05.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Київ, про що складено відповідний актовий запис № 928, було розірвано, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду по справі №760/3330/15-ц, копію якого долучено до матеріалів справи.

Як встановлено судом, Позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 22.07.2015 року.

Таким чином, на даний момент неповнолітня дитина проживає разом із матір`ю, яка самостійно утримує та виховує дитину ОСОБА_4 . Дитина зареєстрована та проживає із Позивачкою і перебуває на її утриманні, що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.06.2025 року, актом обстеження умов проживання від 14.05.2025 року, витягом від 12.06.2025 року. Позивачка самостійно виховує дитину ОСОБА_4 , а батько дитини участі в житті дитини не приймає, що підтверджується довідкою сімейного лікаря від 02.06.2025 року, довідкою з навчального закладу від 29.05.2025 року. Спору щодо місця проживання дитини між сторонами нема.

Судом встановлено, що громадянка України ОСОБА_1 самостійно ініціювала свою мобілізацію до лав ЗСУ через мобілізацію до військової частини НОМЕР_2 , де проходить військову службу за мобілізацією з 15.03.2023 по сьогоднішній день, що підтверджується направленням від 14.03.2023 року.

Позивачці не вистачає коштів для утримання дитини ОСОБА_4 , тому вона змушена звернутися до суду для захисту прав дитини. Вважає, що ефективним способом захисту права дитини є стягнення аліментів в частці від доходу. Зазначає, що Відповідач має заробіток (дохід), оскільки являється уповноваженою особою юридичних осіб: ТОВ «АТКАРЕ», , ТОВ «БРОМКСІ», , ТОВ КОЛ-АКТИВ, , ТОВ НУРАБ ФОРЕСТ, , ТОВ ПП "СТУП", , ТОВ «ШТІ-МОН», . Враховуючи необхідні витрати на утримання дитини, повноцінне харчування та фізичний розвиток, вважає що розмір аліментів повинен бути встановлений в частці від доходу Відповідача, а саме 1/3 частки від доходу Відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст.141 Сімейного кодексуУкраїни мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексуУкраїни батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України).

Передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітини не досягнуто.

Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст.181Сімейного кодексуУкраїни аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про свою дитину. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першо основою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання навчання і розвито кдитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Згідно вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме:враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків;

- відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

- відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 7 ЗУ«Про державний бюджет України на 2025 рік» затверджено на 2026 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2026 року - 3512 гривень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 183 СК Українисуд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від доходу її батька.

Частиною 5 ст. 183 СК України визначено стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину однієї чверті; на двох дітей однієї третини; на трьох і більше дітей половини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я, потреби дитини, та працездатний вік відповідача, відповідач є фізично здоровою особою (докази протилежного не надано до суду), що здатний забезпечувати належний рівень утримання як себе, та і неповнолітньої дитини, враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також покладення обов`язку утримання дітей на обох батьків.

Факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідач в порядку ст. 188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Будь яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дитини в судовому засіданні не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини-права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а ОСОБА_2 є його батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 183 СК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від заробітуц (доходу), щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з моменту подання позову до досягнення дитиною повноліття, що відповідає приписам ч. 2 ст. 184 СК України, таким чином частково задовольняючи позовні вимоги.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

З урахуванням вимог ч. 5 ст. 183 СК України, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів у частці 1/3 від заробітку (доходу) та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та присудження аліментів у частці 1/4 від заробітку (доходу) відповідача.

З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до його віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у його утриманні, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, слід визначити розмір аліментів у частці 1/4 від заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 510 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду 21.11.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає приписам ч. 2 ст. 184 СК України, таким чином задовольняючи позовні вимоги частково.

Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають до часткового задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 89, 141, 263-265, 272-279, 430 Цивільного процесуального кодексу України та ст. ст. 55, 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

Позов представника позивача Дудурич Ігоря Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, 21 листопада 2025 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Дата складання повного тексту судового рішення 20.02.2026 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області В.І. Бедьо