Справа № 473/4918/25
РІШЕННЯ

іменем України

(додаткове)

"03" лютого 2026 р.Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Булкат М.С, розглянувши з власної ініціативи питання про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі № 473/4918/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні майном. Просив усунути перешкоди, які чинять ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у користуванні належною йому на праві співвласності квартирою, а саме: перешкоди у його вселенні до вказаної квартири, відмову звільнити житлову площу для позивача, а також відмову надавати ключі від квартири.

28 січня 2026 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області ухвалив рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Разом з тим судом встановлено, що при ухваленні зазначеного рішення не було вирішено питання щодо визначення розміру часток співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Як убачається з позовної заяви, позивачем було заявлено вимогу про визначення часток ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру як рівних та таких, що складають по 1/4 частці за кожним.

Однак, ухвалюючи рішення від 28 січня 2026 року, суд, задовольнивши вимоги щодо усунення перешкод у користуванні квартирою, визначення порядку користування та розподілу судових витрат, не вирішив зазначену позовну вимогу, що свідчить про неповноту судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи або з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази та надавали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до статей 368 та 372 ЦК України, у разі визначення часток у праві спільної сумісної власності такі частки вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю сторін або законом.

За таких обставин, з метою усунення неповноти судового розгляду та приведення судового рішення у відповідність до вимог процесуального закону, суд доходить висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення з власної ініціативи щодо визначення розміру часток співвласників у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 369 Цивільного кодексу України, усі громадяни є рівними у своїх правах, а всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення та захисту права власності, у тому числі права спільної сумісної власності.

Виходячи з наведеного, правовий режим спільної сумісної власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх співвласників. Володіння, користування та розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, а у разі недосягнення такої згоди спір підлягає вирішенню судом. При цьому співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно зі статтею 355 Цивільного кодексу України майно, що перебуває у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

За змістом статей 356, 357 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 368 Цивільного кодексу України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки з майна, що перебуває у спільній сумісній власності, частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, рішенням суду або не випливає з правовідносин щодо спадкування.

Згідно з частинами першою та другою статті 372 Цивільного кодексу України майно, що перебуває у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу такого майна вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З урахуванням наведеного, з метою забезпечення рівного здійснення співвласниками прав володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, суд доходить висновку про необхідність визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки співвласниками 1/2 частки зазначеної квартири є дві особи та відсутні докази іншого розміру часток, суд вважає за необхідне визначити частки співвласників рівними по 1/4 частці за кожним.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст. 44, 49, 270, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 473/4918/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою).

Встановити що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними та складають по 1/4 частці за кожним.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 лютого 2026 року.

Суддя М. С. Булкат