ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/8432/25 Головуючий суддя І інстанції Яковлева В. М.
Провадження № 22-ц/818/1618/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рябовола Володимира Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2025 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання особи безвісно відсутньою,-

В С Т А Н О В И В :

5 серпня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Рябовол Володимир Володимирович звернувся до Основ`янського районного суду м. Харкова із заявою про визнання особи безвісно відсутньою.

Ухвалою судді Основ`янського районного суду м. Харкова Іщенка О.В. від 10 вересня 2025 року матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання особи безвісно відсутньою, передано за територіальною підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Харкова від 27 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 Рябовол В.В. просить зазначену ухвалу суду скасувати та справу направити для продовження розгляду.

Скарга мотивовано тим, що до зави були долучені копія ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_1 у судах України всіх інстанцій та копія договору про надання правничої допомоги.

Вказує, що положення про реквізити, які містить ордер діють з 17 листопада 2020 року, посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року, в якій до того ж йдеться про скасоване Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів необґрунтоване.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про повернення заяви заявникові, оскарження якої передбачено п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Повертаючи позовну заяву з підстав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача на підтвердження своїх повноважень не надано належного ордера на підтвердження своїх повноважень, а саме всупереч вимогам законодавства до суду подав ордер у якому не зазначено конкретної назви органу (суду), суд доходить до висновку про необхідність повернення заяви.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2025 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява, підписана Шовковим О.С. в інтересах позивача Воронової А.В. за допомогою КЕП

Так, п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, на яку посилався суд першої інстанції як на підставу для повернення позовної заяви, визначено, що позовна заява повертається, якщо її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Разом з тим, ч. 7 ст. 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно із частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частинами першою - третьою статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пунктів 5, 11, 12.4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 листопада 2020 року № 118 (далі - Положення), ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Ордер, зокрема, містить наступні реквізити: назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх повноважень діяти від імені ОСОБА_1 адвокат Рябовол В.В. надав копію ордера серія №128461 від 22.08.2025 року, копію договору про надання правової допомоги від 30 вересня 2020 року.

Суд першої інстанції всупереч ст. 89 ЦПК України не надав належної оцінки змісту вказаних документів, та помилково вважав, що повноваження представника позивача не підтвердженні.

Суд апеляційної інстанції , не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви та зазначає, що зазначення в ордері у графі: «Назва органу, в якому надається правова допомога», що правова допомога надається «У всіх судах України» незалежно від спеціалізації або інстанції, є достатнім і необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнтам та представляти їх інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Подібні правові висновки зазначені у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 361/4347/17, від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 29 листопада 2021 року у справі № 754/3233/20.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18, де зазначено, що в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.

У справі № 9901/847/18 встановлено, що в ордері на надання правової допомоги у графі: «Назва органу, в якому надається правова допомога» були взагалі відсутні відомості про судові органи, тоді як у справі, яка переглядається, вказано про надання адвокатом правової допомоги «У всіх судах України», що в цьому випадку є достатнім для висновку про наявність у адвоката Рябовола В.В. права на підписання та подання заяви від імені ОСОБА_1 .

На час подання апеляційної скарги чинним є Положення у новій редакції, згідно з яким під назвою органу, у якому надається правова допомога адвокатом, розуміється як безпосередньо назва конкретного органу, так і назва групи органів наприклад: судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо.

Під час застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суд першої інстанції застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які є нерелевантними у спірних правовідносинах, та дійшов помилкового висновку про те, що адвокат Шовков О.С. не надав доказів на підтвердження у нього права на підписання та подання апеляційної скарги, а тому арґументи апеляційної скарги про те, що оскаржена ухвала перешкоджає подальшому розгляду, і її постановлено без додержанням норм процесуального права, є обґрунтованими.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рябовола Володимира Володимировича - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2025 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 лютого 2026 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді О.В.Маміна.

О.Ю.Тичкова.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бондаренко Тетяни Олександрівни на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2023 року, у справі № 645/6116/23 за заявою ОСОБА_3 до Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області Національної поліції України про звільнення майна з - під арешту,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив зняти арешт з належної йому квартири АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наступні відомості: тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 4272049; зареєстровано: 22.12.2006 14:56:04 за №4272049 реєстратором: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Перша Харківська ДНК), 61003, Харківська область, м.Харків, майдан Конституції, буд.1, під`їзд 7, поверх 4, ; 731-40-34; 731-39-42; . Підстава обтяження: постанова 18.12.2006, Слідче Управління, Начальник відділу Колесник А.Б. Об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 . Додаткові данні: реєстрований №14711 від 22.12.2006 р. Заявник: Перша Харківська державна нотаріальна контора.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України (заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Бондаренко Т.О. посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Скарга мотивована тим, що арешт на належну позивачу квартиру накладено постановою начальника відділення Слідчого Управління ГУМВДУ в Харківській області Колесника А.Б. від 18 грудня 2006 року та розглядом матеріалів кримінальної справи №59030370.

На адвокатський запит надано відповідь, з якого вбачається що до архівного відділу УТРЗІ ГУНП в Харківській області кримінальна справа №59030370 не надходила. Будь-які відомості з приводу надходження зазначеної кримінальної справи до слідчого управління та її подальшого розслідування відсутні.

Вважає, що позивач може захистити своє право лише шляхом звернення до суду з позовом про зняття арешту з квартири на захист права власності на квартиру в порядку цивільного судочинства на підставі ст.317, 319, 321, 391 ЦК України.

Вказує, що в позасудовому порядку вирішити питання зняття арешту з квартири неможливо, як неможливо вирішити питання зняття арешту у кримінальній справі через її відсутність Правові підстави для збереження арешту на належне позивачу майно відсутні.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті провадження суд зазначив, що оскільки арешт на нерухоме майно позивача був накладений в межах кримінального провадження, то питання зняття арешту з майна має вирішуватись в порядку, передбаченому КПК, який діяв на час розгляду кримінального провадження.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

За змістом частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що постановою начальника відділу СУ ГУМВС в Харківській області Колесника А.Б. від 18 грудня 2006 року за розглядом матеріалів кримінальної справи №59030370 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому, а саме 22.12.2006 Першою Харківською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4272049.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

КПК України 1960 року, так само як і чинний КПК України, не передбачають застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у закритій кримінальній справі.

Справу про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальній справі за правилами КПК України 1960 року та незнятого після закриття кримінальної справи постановою слідчого від 24 грудня 2010 року, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Вирішення порушеного позивачем питання про звільнення майна з-під арешту в порядку кримінального судочинства потребувало би відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину. Для такого відновлення необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування позивача. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.

Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

Отже, у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала саме такий загальний висновок щодо неможливості вирішення за правилами кримінального судочинства питання про звільнення майна з-під арешту після закриття кримінального провадження постановою органу досудового розслідування.

Суд не вказані правові висновки всупереч норми ч. 4 ст. 263 ЦПК України належної уваги не звернув, внаслідок чого помилився із застосуванням згаданої норми цивільного процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України це є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бондаренко Тетяни Олександрівни задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду

Повний текст судового рішення складено 18 лютого 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії О.В.Маміна.

О.Ю.Тичкова