Справа № 346/3671/25
Провадження № 22-ц/4808/265/26
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Василишин Л. В.,

Пнівчук О. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» адвоката Усенка Михайла Ігоровича на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2025 року у складі судді Сольського В. В., ухвалене у м. Коломия Івано-Франківської області, у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 із позовом про стягнення кредитної заборгованості. Позовні вимоги були мотивовані тим, що 30 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 3195646 у формі електронного документа з використанням електронного підпису шляхом введення одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 000 грн., строком на 15 днів з кінцевим терміном повернення 14 серпня 2021 року, зі сплатою комісії та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

27 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 78-МЛ, за яким позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит № 3195646 від 30 липня 2021 року у розмірі 80 030 грн., з яких: 20 000 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 60 030 грн. - заборгованість за процентами.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2025 року в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» адвокат Усенко М. І., посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Також представник скаржника просить здійснити розподіл судових витрат.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки матеріали справи містять платіжне доручення про перерахування 20 000 грн. згідно договору № 3195646, яке є належним та допустимим доказом факту ініціювання переказу та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. При цьому, представник скаржника вважає, що відповідь АТ «ПУМБ» про відсутність в даному банку картки виданої на ім`я відповідача ОСОБА_1 свідчить лише про неправильну ідентифікацію емітента картки на стадії подання клопотання, але сама по собі не спростовує факту транзакції і не доводить її відсутності.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивачем при підготовці клопотання про витребування доказів було допущено процесуальну помилку (описку) у визначенні емітента картки. А тому, на думку представника позивача, помилка в назві банку в клопотанні не повинна бути безумовною підставою для відмови у позові, якщо існують інші докази (платіжне доручення), що вказують на здійснення переказу.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звертає увагу апеляційного суду на те, що за наявності у матеріалах справи платіжного доручення про перерахування 20 000 грн. суд мав надати цьому доказу належну оцінку у сукупності з іншими доказами та, за потреби, сприяти витребуванню відомостей, необхідних для встановлення факту зарахування коштів на картковий рахунок відповідача.

Також представник скаржника стверджує, що на момент розгляду справи у суді першої інстанції позивач діяв добросовісно і об`єктивно вважав емітентом картки АТ «ПУМБ», у зв`язку з чим і подав відповідне клопотання про витребування доказів саме до цієї установи. При цьому, інформація про те, що АТ «ПУМБ» не є емітентом зазначеної картки, стала відома лише після отримання відповіді на судовий запит. До цього моменту позивач був об`єктивно позбавлений можливості звернутися з клопотанням до належного емітента або отримати від нього підтвердження транзакції.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновків про відсутність правових підстав для стягнення будь-якої заборгованості з відповідача, оскільки позивачем не надано належних доказів фактичного отримання ОСОБА_1 грошових коштів, а тому спірний кредитний договір між сторонами не був укладений.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит капітал» звернулося до суду з вимогою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 3195646 від 30 липня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем долучено договір про споживчий кредит № 3195646 від 30 липня 2021 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . Зазначений договір був укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису шляхом введення одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 000 грн., строком на 15 днів з кінцевим терміном повернення 14 серпня 2021 року, зі сплатою комісії та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 15-19).

Згідно довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ «Мілоан», відповідачу надано одноразовий ідентифікатор «J44 169» для підписання договору № 3195646 від 30 липня 2021 року, який йому убув направлений 30 липня 2021 року о 16-57 год. на номер телефону НОМЕР_1 (а.с. 21).

Із наявної в матеріалах справи копії платіжного доручення № 52497820 від 30 липня 2021 року вбачається, що на платіжну картку № НОМЕР_2 ТОВ «Мілоан» доручило ТОВ ФК «Елаєнс» перерахувати ОСОБА_1 кошти у розмірі 20 000 грн. за договором № 3195646 (а.с. 21, зворот).

27 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 78-МЛ, за яким позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором (а.с. 23-28).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву посилався на те, що жодних кредитних договорів з ТОВ «Міолан» не укладав. Крім того, 30 липня 2021 року невідомим особами шляхом підробки його електронного підпису у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було отримано кредит на суму 12 000 грн та з цього приводу він звертався до правоохоронних органів. Вважав, що тими самими особами було оформлено кредит від його імені й з ТОВ «Міолан».

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

З врахуванням положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналізуючи зміст та форму договору про споживчий кредит № 3195646 від 30 липня 2021 року, колегія суддів зауважує, що у пункті 10 кредитного договору «Реквізити сторін» електронний підпис позичальника ОСОБА_1 відсутній (а.с. 19). Зазначене свідчить про те, що вказаний договір між «ТОВ» Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 не був укладеним.

Подібні за змістом висновки міститься у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20 та від 30 листопада 2022 у справі № 619/598/21.

З огляду на вищезазначене договір № 3195646 від 30 липня 2021 року не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». А тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що факт переказу ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 20 000 грн. підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням про перерахування вказаних коштів, оскільки дане платіжне доручення не містить відмітки банку про проведення цієї операції.

Інших доказів, які б свідчили про одержання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 20 000 грн. та факт користування ними матеріали справи не містять.

З урахуванням зазначеного, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» адвоката Усенка Михайла Ігоровича - залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

О. В. Пнівчук