ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12491/23

Головуючий у першій інстанції Супрун О.П.

Апеляційне провадження № 22-з/4823/3/26

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державна казначейська служба України, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянувши заяву Державної казначейської служби України про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив: визнати, що протиправна бездіяльність, протиправні дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, протиправна бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (на даний час має назву Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції), і тривале невиконання судових рішень по справі №750/3857/21 Державною казначейською службою України призвели до завдання матеріальної шкоди у розмірі 19 548 грн. 04 коп., яка складається із 3% річних у розмірі 2 219 грн. 18 коп. і інфляційних втрат у розмірі 17 328 грн. 86 коп.; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 19 548 грн. 04 коп., яка складається із 3% річних у розмірі 2 219 грн. 18 коп. і інфляційних втрат у розмірі 17 328 грн. 86 коп., шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.10.2023 року позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди, задоволено. Судом стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 2 219 грн. 18 коп. та інфляційні втрати у розмірі 17 328 грн. 86 коп., а всього: 19 548 грн. 04 коп., шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції від 16.10.2023 року, Державна казначейська служба України звернулась із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.10.2023 року, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 29.07.2025 року у даній цивільній справі №750/12491/23 апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, було задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.10.2023 року - скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди - закрито. Заяву ОСОБА_1 про направлення справи №750/12491/23 за встановленою юрисдикцією - задоволено. Направлено справу №750/12491/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди, до Чернігівського окружного адміністративного суду.

06.08.2025 року до Чернігівського апеляційного суду надійшла заява Державної казначейської служби України про ухвалення додаткового рішення по справі, в якій ставиться питання про розподіл понесених Державною казначейською службою України судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 610 грн. 40 коп.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви Державної казначейської служби України про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у даній справі №750/12491/23, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Приписами п.3 ч.1 статті 270 ЦПК України регламентовано, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.3 статті 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі №760/30077/19, провадження №14-31цс23 зазначено наступне:

… 61. Питання повернення судового збору при направленні справи для продовженння розгляду до належного суду вже було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі N 170/129/21.

62. У цій справі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стаття 9 Закону України Про судовий збір встановлює, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.

63. Зарахування коштів до Державного бюджету України свідчить про те, що з моменту їх зарахування вони стають коштами дохідної частини Державного бюджету України, однак повинні витрачатися на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади. При цьому виходячи зі змісту цієї норми законодавство не визначає, що кошти державного бюджету, які зараховані до державного бюджету за розгляд певної справи певним судом, повинні витрачатись лише на функціонування цього суду.

64. Розміри судового збору, що надійшли за розгляд справ судами України, враховуються по кожному суду, за їх надходження, застосування пільг щодо сплати судового збору та їх використання суди звітують перед ДСА України, а остання - перед Державною службою статистики України (наказ ДСА України від 21 грудня 2012 року №172 (зі змінами) у редакції наказу ДСА України від 04 листопада 2022 року №404).

65. Проте це не означає, що суди як органи судової влади, які здійснюють функції правосуддя, є автономними у цій своїй діяльності, оскільки кошти судового збору є коштами спеціального фонду Державного бюджету України в цілому та не спрямовуються лише на здійснення правосуддя виключно тим судом, що розглядає справу.

66. Відтак виходячи з аналізу зазначеного законодавства немає підстав вважати, що судовий збір при передачі справи за підсудністю іншому суду повинен сплачуватися повторно на рахунок того суду, де справа розглядається фактично. Перерозподіл сплачених коштів може здійснюватися ДСА України у визначеному нею порядку або у порядку, визначеному іншим компетентним органом держави.

67. Виходячи з термінології Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 №787 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №787) кошти судового збору, що сплачені позивачем на рахунок певного суду, з урахуванням того, що справа підсудна саме цьому суду, не відносяться до коштів, які повертаються на підставі цього Порядку, за винятком випадків, коли судовий збір на рахунок суду, що передав справу за підсудністю до іншого суду, сплачено у більшому розмірі, що перевищує розмір судового збору, встановленого законом.

68. Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2023 року у справі N 170/129/21 виснувала, що згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

69. При цьому наголошувала, що в разі, якщо справу направлено для продовження розгляду до належного суду першої інстанції, то розподіл судових витрат Великою Палатою Верховного Суду не здійснюється….

…72. Велика Палата Верховного Суду підтверджує сформульовані нею у наведених вище справах висновки та додатково зазначає таке.

73. За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

74. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

75. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом.

76. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) суд, встановлений законом, має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.

77. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

78. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

79.Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

80. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

81. При вирішенні спору насамперед необхідно вирішити питання про його юрисдикційність, а отже, про належний суд, який має розглядати справу.

82. Закриваючи провадження у справі та направляючи справу для продовження розгляду за встановленою юрисдикцією, Перша судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виправила помилки судів попередніх інстанцій, які розглянули справу з порушенням юрисдикційності спору та діяли не як суд, встановлений законом у розумінні статті 6 Конвенції…

...94. Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

95. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

96. Зокрема, на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України роз`яснює позивачеві право протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

97. За пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

98. Відповідно до частин першої, четвертої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

99. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення рішення по суті вимог у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду…

...126. Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики щодо питання повернення судового збору в разі закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України з огляду на її висновки, викладені у цій постанові, відступає від висновку, сформульованого в її ухвалі від 12 травня 2020 року у справі N 464/104/16 шляхом його конкретизації:

- у разі закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України у випадку, коли сторона не звернулася із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією в межах строку, встановленого цим Кодексом, за її заявою слід здійснити розподіл судових витрат, повернути судовий збір з державного бюджету.

- у разі закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України (за наявності заяви позивача про направлення справи для продовження розгляду за встановленою юрисдикцією) розгляд такої справи не закінчується, а може бути продовженим компетентним судом, за результатом якого і буде здійснено розподіл судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

127. Отже, подання позивачем зави (у разі закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України) про направлення справи за встановленою юрисдикцією унеможливлює повернення судового збору на підставі статті 7 Закону України Про судовий збір.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Чернігівського апеляційного суду від 29.07.2025 року у даній цивільній справі №750/12491/23, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, було задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.10.2023 року - скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди - закрито. Заяву ОСОБА_1 про направлення справи №750/12491/23 за встановленою юрисдикцією - задоволено. Направлено справу №750/12491/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди, до Чернігівського окружного адміністративного суду.

За даних обставин, відсутні підстави для повернення Державній казначейській службі України суми сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1 610 грн. 40 коп., на підставі статті 7 Закону України Про судовий збір.

Також відсутні підстави для розподілу між сторонами понесених Державною казначейською службою України витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 610 грн. 40 коп., на підставі статті 141 ЦПК України, виходячи із наступного.

Незважаючи на те, що у постанові Чернігівського апеляційного суду від 29.07.2025 року у даній цивільній справі №750/12491/23 зазначено про часткове задоволення апеляційної скарги Державної казначейської служби України, фактично, апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги Державної казначейської служби України, і зазначив, що зважаючи на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права щодо правил юрисдикції, що є підставою для скасування ухваленого судового рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги та закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо правильності вирішення спору по суті судом першої інстанції.

Враховуючи наведене вище, відсутні підстави для задоволення заяви Державної казначейської служби України про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у даній справі №750/12491/23 відсутні.

Керуючись статтями: 141, 270, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви Державної казначейської служби України про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: