ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/5439/21 Номер провадження 22-з/814/13/26 Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Карпушин Г.Л., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу за заявою ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 29 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Салтівський хлібзавод» на користь ОСОБА_1 утриманих коштів скасовано; ухвалено у цій частині нове рішення.

Стягнуто із з Товариства з додатковою відповідальністю «Салтівський хлібзавод» на користь ОСОБА_1 утримані кошти за період з серпня 2019 року по вересень 2020 року.

В іншій частині рішення Московського районного суду м.Харкова від 29 червня 2021 року залишено без змін.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про зміну способу і порядку виконання постанови апеляційного суду, у якій посилався на те, що тільки у 2025 році пред?явив до виконання виконавчий лист, проте державний виконавець повернув його без виконання, пояснивши, що у виконавчому листі повинна бути зазначена конкретна сума до стягнення, або має бути зазначено замість «стягнути» «виплатити».

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення, керуючись такими міркуваннями.

У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2025 року (справа № 552/1759/19) викладені такі висновки щодо повноважень апеляційного суду ухвалювати рішення в порядку ст.435 ЦПК України.

«У частині першій статті 446 ЦПК України передбачено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

У частині першій статі 435 ЦПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2024 року у справі № 619/3051/17 вказано, що «в аспекті дотримання принципу обов`язковості виконання судового рішення колегія суддів звертає увагу на те, що Верховним Судом вже наголошувалося, що за змістом статті 435 ЦПК України та статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення».

Заява про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду вирішується судом, який розглянув справу як суд першої інстанції (див. ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року в справі № 310/6279/17, від 29 березня 2018 року в справі № 6-а-4/08). Розгляд заяви про встановлення способу та порядку виконання постанови відноситься саме до повноважень суду першої інстанції.

Оскільки у зазначеній справі Верховний Суд переглядав ухвалені в ній судові рішення як суд касаційної інстанції, заява про встановлення способу виконання постанови не підлягає розгляду Верховним Судом, оскільки виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції позаяк розгляд зазначеного питання імперативно віднесено законодавцем до компетенції суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (див. ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 липня 2024 року в справі № 910/7987/22, від 01 листопада 2022 року в справі № 910/14341/18).

Касаційний суд акцентує увагу, що вирішення питання про встановлення чи зміну способу або порядку виконання рішення суду є реалізацією забезпечувальної функції судового контролю в процесі виконання судового рішення. Вирішення цього процесуального питання віднесено до повноважень суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, який суд ухвалив остаточне рішення у справі. Таким чином процесуальним законом визначена інстанційність розгляду судами зазначеного питання.

Конституційний Суд України наголошував, що під принципом інстанційності слід розуміти таку організацію судової системи, яка забезпечує право на перегляд рішення суду нижчої інстанції судом вищої (див. рішення Конституційного Суду України щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції від 12 липня 2011 року № 9-рп/2011, пункт 3.2).

Звернення із заявою до суду, який згідно з принципом інстанційності не наділений компетенцією розглянути певне процесуальне питання, є порушенням вимог щодо форми і порядку подання заяви, а тому така заява має бути повернута заявнику без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України.

Таке повернення не перешкоджає зверненню з відповідною заявою до суду, який наділений компетенцією щодо її розгляду.

Тому апеляційний суд не мав підстав вирішувати по суті питання про встановлення порядку виконання постановою Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року за заявою про її роз`яснення, оскільки питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду не може розглядатись судом апеляційної інстанції, навіть якщо цей суд, скасувавши рішення суду першої інстанції, прийняв нове рішення про задоволення позову, яке підлягає виконанню. Суд апеляційної інстанції має компетенцію здійснювати апеляційний перегляд справи, і постанова суду апеляційної інстанції є результатом цього перегляду.»

Як убачається з матеріалів справи, апеляційний суд у межах своїх повноважень переглянув законність і обгрунтованість рішення Московського районного суду м.Харкова від 29 червня 2021 року і ухвалив відповідне судове рішення постанова від 20 жовтня 2022 року (а.с.168-172), частково задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Отже, зважаючи на вищевикладені висновки Верховного Суду, апеляційній суд не наділений повноваженнями відповідно до ст. 435 ЦПК України і ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» вирішувати питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду першої інстанції, навіть з урахуванням того, що апеляційний суд частково скасував рішення суду першої інстанції і ухвалив у цій частині нове рішення по суті спору.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу, що позивач у позові не визначав розмір незаконно утриманих із нього коштів за період з серпня 2019 року по вересень 2020 року, відповідно, такий розмір (сума) коштів, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, не був визначений у постанові апеляційного суду.

Оскільки заява ОСОБА_1 подана безпосередньо Полтавському апеляційному суду (а.с.184) і була прийнята до розгляду ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року (а.с.194-195), то відсутні підстави для повернення цієї заяви на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України.

Враховуючи наведене подана заява не може бути задоволена.

Керуючись ст.367, ст.381, ст.435 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 18 лютого 2026 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді Г.Л. Карпушин

В.М.Триголов