УХВАЛА

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 165/650/25

провадження № 61-203ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ситнік О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 липня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - державний нотаріус Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Тетяна Миколаївна, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 липня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року.

20 січня 2026 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу заявника залишено без руху та надано десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме для звернення до Верховного Суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням підстав для його поновлення та наданням доказів на їх підтвердження; надання посвідчення особи з інвалідністю.

Роз`яснено, якщо в зазначений строк заявник не звернеться до суду касаційної інстанції із клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення із наведенням підстав для його поновлення, а також поданням доказів на їх підтвердження, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Копію вказаної ухвали направлено заявнику на зазначену в касаційній скарзі адресу.

06 лютого 2026 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, долучено копію довідки про встановлення ОСОБА_1 інвалідності 2 групи довічно та подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

Зазначені в ухвалі вимоги у повному обсязі не були виконані, оскільки заявником на виконання ухвали Верховного Суду від 20 січня 2026 року не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з наведенням переконливих підстав для його поновлення та поданням доказів на їх підтвердження.

Обгрунтовуючи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження,

ОСОБА_1 вказує, що повторно звернувся з касаційною скаргою в найкоротший термін. Просить також врахувати стан його здоров`я та перебування на лікуванні. Також зазначає про воєнний стан, введений на території України, систематичне відключення електроенергії.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, а підстави для його поновлення необхідно визнати неповажними, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 44 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року в справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35,

від 16 лютого 2017 року в справі «Каракуця проти України», заява

№ 18986/06).

Заявник із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої ним справи. У разі відсутності обставин непереборної сили, ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого періоду часу судового провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу.

У висновку Верховного Суду в постанові від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23) зазначено, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, в разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі

№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що оскаржувану постанову ухвалено 20 жовтня 2025 року.

Повний текст постанови отримано заявником 28 жовтня 2025 року.

Вперше з касаційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 26 листопада 2025 року.

08 грудня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 липня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не зазначено підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Указану ухвалу суду ОСОБА_1 отримав 12 грудня 2025 року.

Вдруге з касаційною скаргою на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 липня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся 02 січня 2026 року, через 19 днів після отримання ухвали Верховного Суду від 08 грудня 2025 року про повернення його касаційної скарги, яка не відповідала вимогам статті 389 ЦПК України.

Такий пропуск строку є значним, оскільки особа, яка звертається з касаційною скаргою має бути обізнана з вимогами, які передбачені статтею 389 ЦПК України щодо форми і змісту касаційної скарги, оскільки інакше буде порушено принципи справедливості й рівності учасників, не забезпечить ефективну роботу Верховного Суду, який перевіряє виключно питання права.

Із наданих до клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження копій медичних документів вбачається, що ОСОБА_1 лікувався та був тимчасово непрацездатним в періоди: з 22 до 29 грудня 2025 року; з 29 до 31 січня 2026 року, з 01 до 03 лютого 2026 року.

На час отримання копії ухвали Верховного Суду від 08 грудня 2025 року ОСОБА_1 не перебував в стані непрацездатності, а тому саме собою не є непереборною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки не є таким, що унеможливило своєчасне подання скарги і стало невідворотною обставиною, яка завадила вчасно звернутися з касаційною скаргою, тим більше, що Верховним Судом в ухвалі від 08 грудня 2025 року зазначено недоліки касаційної скарги.

Щодо доводів заявника про те, що ним вжито вичерпний перелік заходів для звернення з касаційною скаргою вчасно, то вони не є визначальними для вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Водночас визначальною під час вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження є та обставина, що вперше подану касаційну скаргу повернуто йому з підстав, зокрема, невиконання вимог щодо зазначення підстав касаційного оскарження, що є однією з вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, які передбачені статтею 389 ЦПК України, і заявник має бути обізнаним з такими вимогами.

Повернення касаційної скарги відбулося із причин, які повністю залежали від заявника, що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня

2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

Суд не може стимулювати неправомірну поведінку і зловживання процесуальними правами заявника.

У клопотанні, поданому на виконання ухвали Верховного Суду від 20 січня 2026 року, заявник вказує, що в Україні запроваджено воєнний стан, систематично вимикають електроенергію, що суттєво ускладнило доступ до правосуддя та своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження.

Указані обставини не можуть вважатися поважними для поновлення строку на касаційне оскарження, з огляду на таке.

Верховний Суд зазначає, що у зв`язку із військовою агресією рф проти України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»

від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України

від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години

30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому продовжений і триває досі.

Питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Проте сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень без підтвердження заявником конкретних обставин, які унеможливили вчинення відповідної процесуальної дії у визначений законом строк.

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного

Суду від 10 листопада 2022 року в справі № 990/115/22, провадження

№ 11-107заі22.

Введення воєнного стану дійсно є підставою для поновлення особі процесуального строку у випадку, якщо особа зазначає конкретні обставини, що у зв`язку із введенням воєнного стану завадили йому вчасно подати касаційну скаргу.

Водночас вперше ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою вчасно, лише з порушенням форми і змісту касаційної скарги та не зазначенням підстав касаційного оскарження.

Тобто ці порушення вимог ЦПК України жодним чином не пов`язано з введенням воєнного стану та систематичним відключенням електроенергії.

Жодних доказів, які виникли внаслідок запровадження воєнного стану, вимкнення світла та позбавили можливості звернення до суду з касаційною скаргою вчасно заявником не надано як під час звернення з касаційною скаргою вдруге, так і під час подачі заяви на усунення недоліків.

Отже, причини пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, у зв`язку з чим заявнику необхідно звернутися до суду з клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення із наведенням інших підстав для його поновлення з наданням доказів на їх підтвердження.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга статті 127 ЦПК України).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду, а з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

ЄСПЛ зауважує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року в справі «Беллет проти Франції»).

ОСОБА_1 необхідно забезпечити доступ до незалежного і безстороннього вирішення спору за встановленою процедурою.

Касаційний суд вбачає наявність підстав для продовження заявнику встановленого судом процесуального строку для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 20 січня 2026 року, а саме для звернення до Верховного Суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення із наведенням інших підстав для його поновлення, а також поданням доказів на їх підтвердження.

Суд роз`яснює, якщо у зазначений строк заявник не звернеться до суду касаційної інстанції із клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення із наведенням інших підстав для його поновлення, а також поданням доказів на їх підтвердження, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Керуючись статтями 127, 185, 392, 393 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Продовжити ОСОБА_1 встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 20 січня 2026 року, на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Ситнік