ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 639/460/25

провадження № 22-ц/818/1704/26

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Мальованого Ю.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2025 року у складі судді Баркової Н.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року представник ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 і просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати подання позову до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 , яка є донькою відповідача є студенткою 3 курсу денної форми навчання факультету переробних і харчових виробництв Державного біотехнологічного університету IV рівня акредитації. У зв`язку з продовження навчання позивачка несе матеріальні витрати. Відповідач ОСОБА_2 на теперішній час не виконує своїх обов`язків по утриманню доньки, ніякої фінансової допомоги не надає. Він є працездатною особою, отримує регулярний дохід, який дозволяє брати учать в утриманні своєї доньки. На теперішній час відповідач є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 . Тому для вирішення цього спору позивачка вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2025 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

Ухвала мотивована тим, що станом на дату судового засідання матеріали справи не містять доказів визнання фізичної особи (відповідача) у судовому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 перебуваючи на військовій службі в ході виконання своїх обов`язків щодо захисту Батьківщини саме під час бойових дій зник безвісти, не виключений зі списків особового складу відповідно до наказу Міністерства оборони України, суд дійшов висновку про наявність передбачених процесуальним законом підстав для обов`язкового зупинення провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Не погодившись з ухвалою суду представник Мотальова-Кравець В.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач має статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відтак не перебуває у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі згідно п.2 ч.1 ст. 253 ЦПК України. Зазначив, що на військовослужбовців під час воєнного стану, як і раніше, покладається обов`язок сплачувати аліменти, оскільки діти потребують особливої, додаткової уваги з боку держави та їх батьків, а стягнення аліментів на їх утримання є один зі способів захисту інтересів дітей.

08.01.2026 ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скарзі в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зазначила, що перебування сторони у складі Збройних сил України є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі, у зв`язку з чим участь відповідача під час розгляду справи є необхідною.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

01.08.2025 ОСОБА_5 надала клопотання в якій просить суд зупинити провадження у вказаній цивільній справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення АТО (а.с. 63).

11.11.2025 представник позивача Вдовидченко О.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 в яких він просить відмовити у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі з тих підстав, що ОСОБА_2 , який був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , 16.05.2024 року в результаті бойових дій зник безвісти при особливих обставинах, на теперішній час його місцезнаходження військовій частині невідомо. Отже, ОСОБА_2 , хоча і рахується військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , але, на теперішній час відсутні будь-які дані, про те що він приймає участь в активних бойових діях, виконує бойові завдання перебуваючи у зоні бойових дій. Отже третя особа ОСОБА_5 не надала суду доказів того, що ОСОБА_2 станом на сьогодні виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій; не надала даних про те, що військова частина НОМЕР_1 станом на сьогодні переведена на воєнний стан. Посилання ОСОБА_5 на правову позицію Верховного суду України, викладену в постанові від 13.05.2025 у справі №557/1226/23, представник позивача вважає безпідставними. При цьому по справі (з об`єктивних причин) відсутня позиція відповідача з приводу зупинення провадження. В свою чергу позивач має надію, що ОСОБА_2 ще живий. Протягом життя у них були нормальні стосунки. ОСОБА_1 вважає, що у будь-якому разі батько б діяв та діятиме в її інтересах, виконуючи законне рішення суду. Вважає, що він би заперечував проти зупинення провадження, оскільки в даному випадку він шкодив би інтересам своєї дитини. Відтак, необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляду справи упродовж розумного строку.

З довідки №321 від 30.08.2022 начальника відділення кадрів військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі під час проведення загальної мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошеної Указом Президента України від 17.05.2022 року №342/2022 з 29.08.2022 року.

Як вбачається з повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 за вих. №4061 від 17.05.2024 року, молодший сержант ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України, в результаті бойових дій 15.05.2024 року зник безвісти за особливих обставин поблизу населеного пункту Кліщіївка, Донецької області.

Вищевказане також підтверджується Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин №76 від 29.05.2024 року.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 N 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

За приписами пункту другого вищевказаного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 N 389-VIII (далі - Закон N 389-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону N 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

За приписами статей 1 та 3 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.91 №1934-XII (далі - Закон N 1934-XII) Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Структура Збройних Сил України визначається статтею 3 Закону N 1934-XII, відповідно до частини третьої якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Комплектування ж Збройних Сил України визначається статтею 5 Закону N 1934-XII, відповідно до частини першої якої особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 N 2232-XII (далі - Закон N 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 3 цього Закону визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби визначено статтею 24 Закону № 2232-XII.

Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана з фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції ї викладеній в ухвалі Верховного Суду від 29 серпня 2022 року в справі № 461/5209/19 (провадження № 61-5782св22) за змістом якої перебування сторони у справі складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій є підставою для зупинення провадження у справі до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналіз таких нормативно-правових актів таких як Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII), Закон України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII та Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі - Указ).дає підставу дійти висновку, що введення на території України воєнного стану для забезпечення відсічі та стримування агресії російської федерації, зокрема можливостями ЗСУ, передбачає, що настає особливий період, упродовж якого, зокрема здійснюється мобілізація.

У зв`язку з цим з оголошенням воєнного стану на всій території України ЗСУ починає функціонувати на всій території України в умовах особливого періоду, який передбачає переведення ЗСУ у повному складі на території усієї України на воєнний стан, зокрема організацію і штат воєнного часу.

Відповідно, будь-який військовослужбовець в Україні, мобілізований до ЗСУ, який здійснює військову службу у конкретній військовій частині під час воєнного стану, введеного Указом, є таким, що перебуває у штаті воєнного часу ЗСУ, які переведені на воєнний стан.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача надано належні та допустимі доказів, що ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних сил України у військовій частині переведеної на воєнний стан, що є підставою для зупинення провадження у справі відповідно до п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність передбачених процесуальним законом підстав для обов`язкового зупинення провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Ю.М. Мальований

Н.П.Пилипчук