Провадження № 4-с/761/37/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В

за участю секретаря: Яцишина А.О.

представника скаржника: Жиленкової В.В.

представника стягувача: Смєхова В.А.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу Інституту електродинаміки НАН України на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач: ОСОБА_1 про скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва через систему «Елекронний суд» надійшла скарга Інституту електродинаміки НАН України, заінтересована особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії органу примусового виконання, в якій скаржник просить суд: скасувати Постанову Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 05.09.2025 р. на виконання виконавчого листа № 761/43812/21 виданого 19.06.2025 р. Шевченківським районним судом міста Києва.

В обґрунтування скарги зазначено, що 09.09.2025 р. Інститут електродинаміки НАН України отримав постанову Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 05.09.2025 р. на виконання виконавчого листа № 761/43812/21 виданого 19.06.2025 р. Шевченківським районним судом міста Києва. Постанова була вручена Інституту електродинаміки НАН України нарочно особисто стягувачем ОСОБА_1 та зареєстрована за вхідним номером Інститут електродинаміки НАН України вважає, що постанова Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 05.09.2025 р. - є незаконною, такою яка не відповідає вимогам ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», та підлягає скасуванню.

У заяві зазначено, що інститут електродинаміки НАН України - провідний науковий заклад України у галузі електротехніки, дослідження електродинамічних процесів. електроенергетики та Інститут електродинаміки Національної академії наук України (далі - Інститут) є державною бюджетною неприбутковою науковою установою, що заснована на державній власності і перебуває у віданні Національної академії наук України. Інститут створено відповідно до постанови Президії АН УРСР від 24.03.1947 р. № 8, схваленою постановою Ради Міністрів УРСР від 05.05.1947 р. № 639. Ці обставини підтверджуються статутом Інституту електродинаміки НАН України, витягом з Реєстру неприбуткових установ (ознака неприбутковості 0031-бюджетні установи), рішенням ДФС № 172/26-59-12-05 від 16.09.2016 р.

Так, заявник вважає, що здійснення виконавчих дій державним виконавцем щодо рішень про стягнення коштів з розпорядників бюджетних коштів ( бюджетних установ) в тому числі з Інтитуту не відповідає нормам ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, оскільки виконання таких виконавчих документів здійснюється виключно органами Казначейства.

У зв`язку із викладеним заявник просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 25.09.2025 року вказану скаргу було прийнято до розгляду.

08.10.2025 до суду надійшов відзиві Шевченківського ВДВС у місті Київ Київського МУМЮУ у якому відділ просив відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі. У відзиві зазначено, що скарга подана до Шевченківського районного суду міста Києва 18.09.2025, тобто з пропуском строку на оскарження. У своїй скарзі скаржник не зазначає підстави пропущення такого строку та не заявляє про його поновлення.

Також, у відзиві вказано, що скарга не відповідає вимогам пункту 3 частини третьої статті 448 ЦПК України, а саме відсутнє зазначення про наявність або відсутність електронного кабінету учасників справи, а тому в порядку ч. 5 ст. 448 ЦПК України є встановлені законом про повернення скарги Скаржнику без розгляду.

В обґрунтування відзиву вказано, що у переліку ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» не зазначеного такого виду судового рішення як стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошової компенсації в розмірі шестимісячного середнього заробітку у розмірі, та негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, яке не міг би виконувати державний виконавець. Відтак, доводи заявника, що якщо рішення виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування грошових коштів, а не органами державної виконавчої служби є безпідставними та необґрунтованими.

10.10.2025 до суду надійшла відповідь на відзив заявника у якому скажрником викладені заперечення щодо обґрунтувань відзиву.

В судовому засіданні 14.01.2026 представником стягувача ОСОБА_1 - адвокатом Смєхновим В.А. подано заперечення на скаргу Інституту електродинаміки НАН України.

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги.

Шевченківський відділ державної виконавчої служби Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у поданому до суду відзиві просив провести розгляд справи без участі представника відділу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/43812/21, виданого Шевченківським районним судом міста Києва від 19.06.2025 про стягнення з Інституту електродинаміки Національної академії наук України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 листопада 2021 року по 28 лютого 2022 року включно в сумі 61520,16 грн.

05.09.2025 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно постанови Кабінету Міністру України від 6 травня 2025 р. № 517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» перейменовано: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) на Київське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України.

Щодо вимоги відзиву про залишення скарги без розгляду у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду із вказано скаргою, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно частини п`ятої статті 74 Закону рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів

При цьому, відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу скарги, якою, в разі обґрунтованості, визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Так, приписами ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В свою чергу, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такий строк є процесуальним, може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

При цьому, вимогами 122-124 ЦПК України встановлено порядок обчислення процесуальних строків.

Нормами ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 винесена 05.09.2025 р., строк на її оскарження (за умови отримання 05.09.2025 р.) спливає 19.09.2025 р.

Скарга Інституту електродинаміки НАН України подана до Шевченківського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» - 18.09.2025, тобто подана в межах встановленого законом строку.

Таким чином, підстави для залишення скарги Інституту електродинаміки НАН України у зв`язку із пропуском строк звернення до суду із даною скаргою, - відсутні.

Суд оцінює критично обґрунтування відзиву в часу того, що скарга не відповідає вимогам пункту 3 частини третьої статті 448 ЦПК України, а саме відсутнє зазначення про наявність або відсутність електронного кабінету учасників справи, а тому в порядку ч. 5 ст. 448 ЦПК України є встановлені законом про повернення скарги Скаржнику без розгляду, оскільки в скарзі зазначено про наявність/відсутність у сторін зареєстрованих Електронних кабінетів у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, зазначені відомості вказані в преамбулі скарги, де зазначені учасники справи та їх реквізити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основною конституційною засадою судочинства, зокрема, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Так, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини другої статті 6 Закону рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців громадських формувань Інститут електродинаміки Національної Академії Наук України є державною організацією.

Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (1, ст. 6 Конституції України).

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України (1, ст. 75 Конституції України). Вищим органом в системі органів виконавчої влади є Кабінет Міністрів України, який спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади. До системи центральних органів виконавчої влади України входять міністерства, державні комітети (державні служби) та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізовуються і ліквідуються в порядку, встановленому законодавством.

До системи місцевих органів виконавчої влади входять місцеві державні адміністрації, які здійснюють виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою (1, ст. 113, 116 Конституції України); (10); (9, ст. 1 Конституції України).

Відповідно до наказу № 97 від 28.05.2004 Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики «Про затвердження національних стандартів України, державних класифікаторів України, національних змін до міждержавних стандартів, внесення зміни до наказу Держспоживстандарту України від 31 березня 2004 р. № 59 та скасування нормативних документів» чинне законодавство розрізняє поняття державний орган та державна організація. Згідно пункту 3.4.4. вищевказаного наказу державна організація (Установа, Заклад) - утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Таким чином, неможливо ототжнювати поняття державний орган та державна організація.

У той час, як Закон України «Про виконавче провадження» не містить заборон щодо виконання виконавчих документів про стягнення з державної організації.

Відповідно ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Слід зазначити, що статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначені органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень. Так, відповідно до вимог ст. 5 означеного Закону: примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо: 1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи. Пов`язаними особами у розумінні цього Закону є юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або результати їхньої діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв: виконавець безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, чи спільно з юридичною та/або фізичною особою, яка є стороною виконавчого провадження, володіє корпоративними правами будь-якої юридичної особи; виконавець має право та/або повноваження призначати (обирати) одноособовий виконавчий орган або колегіальний склад виконавчого органу/склад наглядової ради зазначених юридичних осіб. Пряма або опосередкована участь держави в юридичних особах не є підставою для визнання таких юридичних осіб пов`язаними; 2) боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем; 3) виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів; 4) сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.

За приписами частин 1-3 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

За визначеннями, наведеними у пункті 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року №45), у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні, зокрема:

- безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

- боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Пунктом 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Так, за правилами підпункту 3 пункту 9 Порядку №845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли, зокрема, боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Пунктами 32, 33 Порядку №845 визначено, що безспірне списання коштів з рахунків боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника, здійснюється органом Казначейства з моменту відкриття відповідних асигнувань (надходження коштів на рахунок) на підставі розрахункового документа, оформленого відповідно до вимог законодавства. У разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника. У разі встановлення боржнику відповідних бюджетних асигнувань після передачі до Казначейства документів та відомостей орган Казначейства здійснює заходи, спрямовані на безспірне списання коштів з рахунків боржника, визначені цим Порядком.

Пунктом 47 Порядку №845 встановлено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей. Згідно з пунктом 48 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей. У разі відсутності таких документів та відомостей, якщо боржником є державні підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, перерахування коштів здійснюється на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (пункт 48).

Таким чином, Державна казначейська служба України не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема стороною виконавчого провадження, і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом №1404-VIIІ, а є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VI та Порядком №845 особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності (частина 2 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

За частиною 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. При цьому, окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5.

Згідно з абзацами 3-6 пункту 4 розділу І Інструкції №512/5 відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: - боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; - сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Вказаний вище перелік є вичерпним.

Таким чином, до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві КМУМЮУ надійшла заява про відкриття виконавчого провадження та виконавчий лист № 761/43812/21, виданого Шевченківським районним судом міста Києва від 19.06.2025 про стягнення з Інституту електродинаміки Національної академії наук України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 листопада 2021 року по 28 лютого 2022 року включно в сумі 61 520,16 грн. Тобто виконавчий лист стосувався стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, примусове виконання з виконання виконавчого листа, стосувалось не стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, що виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, у переліку ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» не зазначеного такого виду судового рішення як стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошової компенсації в розмірі шестимісячного середнього заробітку у розмірі, та негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, яке не міг би виконувати державний виконавець.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вище викладене, до скарги не було додано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України, які підтверджують обставини викладені у сказі.

Тому твердження заявника не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

У відповідності до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Також, як зазначено в ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, з огляду на встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що скарга Інституту електродинаміки НАН України на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач: ОСОБА_1 про скасування постанови, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-82, 131, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

в задоволенні скарги Інституту електродинаміки НАН України на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач: ОСОБА_1 про скасування постанови, - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено: 30.01.2026.

Суддя: