Справа № 333/7150/14-ц
Провадження № 4-с/333/7/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі :

головуючого судді Михайлової А.В.

за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.

представника скаржника: ОСОБА_1 ,

представника органу примусового виконання рішень Рощупкіной А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу №333/7150/14-ц, за скаргою ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС, заінтересована особа: Комунарський відділ ДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

Заявник обґрунтовує підстави скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа тим, що наразі відсутні виконавчі провадження з стягнення з нього на підставі виконавчого документу, порушенням його прав в розрізі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини, щодо вільного пересування, наявністю інвалідності, як необхідністю використання права особи на лікування за кордоном та виїзд за межі України, не співмірністю довготривалого втручання в таке право за відсутності дій та майнових претензій з боку стягувача, направлених на примусове стягнення та пропущення стягувачем строку на подання виконавчого документу на виконання.

21.11.2014 року на підставі заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя видано виконавчий лист № 333/7150/14-ц, про стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» (р/ НОМЕР_2 у АТ «Сбербанк Росії», МФО 320627, ) коштів у загальному розмірі 4846076 (чотири мільйона вісімсот сорок шість тисяч сімдесят шість) гривень 97 копійок.

15.12.2014 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відкрито виконавче провадження № 45837379, з примусового виконання стягнення за виконавчим листом № 333/7150/14-ц.

26.07.2016 року Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/3498/16-ц задоволено подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 . Згідно повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 09.09.2016 вищезазначена ухвала прийнята до виконання, а інформація 02.09.2016 введена до бази даних осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

31.01.2017 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, виконавчий документ повернуто стягувачу, виконавче провадження завершено.

Станом на сьогодні паперові матеріали вказаного виконавчого провадження знищено відповідно до частини другої розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5, в наслідок закінчення строку зберігання.

З 31.01.2017 року по дату подання скарги, стягувач не звертався до органу примусового виконання задля відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчий лист № 333/7150/14-ц.

09.10.2018 року Комунарським відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі було відкрито виконавче провадження з примусового стягнення з ОСОБА_2 за виконавчим документом № 333/7150/14-ц.

04.01.2022 року Постановою по вказаному виконавчому провадженню, виконавчий документ було повернуто стягувачу, виконавче провадження завершено.

Станом на сьогодні паперові матеріали вказаного виконавчого провадження Комунарським ВДВС знищено в наслідок закінчення строку зберігання.

З 04.01.2022 року по дату подання скарги, стягувач не звертався до органу примусового виконання задля відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчий лист № 333/7150/14-ц до Комунарського ВДВС.

На примусовому виконанні в Комунарському відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі відсутні відкриті виконавчі провадження з примусового стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на підставі виконавчого листа № 333/7150/14-ц, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

З 04.01.2022 року за даними АСВП у відділах з примусового виконання, як то державних органів виконання рішень суду та приватних виконавців, відсутні відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 333/7150/14-ц щодо стягнення з ОСОБА_2 коштів на корить ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії».

Комунарський відділ ДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заперечував проти задоволення скарги з тих підстав, що Ухвала Ленінського районного суду, якою обмежено права Скаржника, була винесена в той час коли виконавче провадження не перебувало на виконанні у Комунарський відділ ДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та обов`язок по зняттю забезпечувальних заходів виникає у виконавчої служби лише при повному виконані за виконавчим документом.

Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції заперечувало проти задоволення скарги з тих підстав, що після закінчення виконавчого провадження та перебування виконавчого документу на виконанні у Комунарський відділ ДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області не було можливості вчиняти будь-які дії у завершеному виконавчому провадженні, матеріали провадження, що перебувало на виконанні знищено, з 2017 року вказаний виконавчий документ на примусове виконання до Управління забезпечення примусового виконання рішень стягувачем не подавався.

Зазначене підтверджено дослідженими судом доказами та матеріалами справи, а саме долученими до скарги відповідями на адвокатські запити органу з примусового виконання рішень, відомостями з автоматизованої системи виконавчих проваджень (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors), за якими відсутні відкрити виконавчі провадження з примусового стягнення з Скаржника, та змістом Пояснень, наданих Дніпровським міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції, що подано 14.01.2026 року через систему ЄСІСТ, а також змістом Відзиву Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), сформованого в Електронному суді 12.01.2026 року.

18.06.2025 року Ухвалою Комунарського райсуду м. Запоріжжя у цій справі, провадження №6/333/57/25, що набрала законної сили 04.07.2025 року, відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Вінстар» про заміну позивача по цивільній справі № 333/7150/14-ц за позовом ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» у заміні сторони виконавчого провадження з стягнення з ОСОБА_2 коштів на корить ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на підставі виконавчого листа № 333/7150/14-ц, https://reyestr.court.gov.ua/Review/128210459.

Представник Скаржника у судовому засіданні підтримала скаргу, з підстав, що викладені в ній.

Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції, належним чином повідомлено судом, на судовий розгляд не з`явилося, причини неявки не повідомило.

Представник Комунарського відділу ДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), підтримав викладені у Відзиві заперечення.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи і вимоги закону, суд дійшов наступних висновків.

Статтею ст.33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Відповідно до ч.3 ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

В той же час положеннями статті 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Наказом Міністерства юстиції України №2432/5 від 05.08.2016 року, введеним в дію 05.01.2017 року було затверджено Положення про Автоматизовану систему виконавчих проваджень (АСВП), згідно даних якої за період з 04.01.2022 по 03.02.2026 року відносно боржника ОСОБА_2 виконавчий документ у вигляді виконавчого листа № 333/7150/14-ц щодо стягнення з ОСОБА_2 коштів на корить ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», виданий на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2014 року до повторного пред`явлення стягувачем не подавався та станом на 03 лютого 2026 року відкритого виконавчого провадження зі стягнення з заявника ОСОБА_2 цього боргу немає.

В Єдиному реєстрі боржників, введеному в дію одночасно з АСВП з 05.01.2017 року відсутня інформації щодо боржника ОСОБА_2 .

Заявник є інвалідом IIІ групи, особою хворою на вади серця (Дилатаційна кардіоміопатія), переніс оперативне втручання з іплантації ЕКС (хірургія серця та магістральних судин), та має право на виїзд за межі України згідно «Правил перетинання державного кордону громадянами України» та не підлягає мобілізації відповідно до ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційні заходи».

Згідно долученої відповіді ГЦОСІ Державної прикордонної служби на запит від 06.06.2025 року, заборона встановлена Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/3498/16-ц про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 є діючою, ухвала прийнята до виконання, а інформація 02.09.2016 введена до бази даних осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16-ти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Рішенням Європейського суду по правам людини, прийнятим 11 травня 2021 року по справі «Стецов проти України» (заява № 5170/15, щодо заборони виїзду за межі України, накладеного на заявника в зв`язку з несплатою боргу, встановленого судовим рішенням), ЄСПЛ встановив в діях держави порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та постановив, що Україна повинна сплатити Стецову компенсацію моральної шкоди та судові витрати. Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Згідно частин 1,5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно Ухвали Комунарського райсуду м. Запоріжжя у цій справі, провадження №6/333/57/25 від 18.06.2025 року, що набрала законної сили 04.07.2025 року, відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Вінстар» про заміну позивача по цивільній справі № 333/7150/14-ц за позовом ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» у заміні сторони виконавчого провадження з стягнення з ОСОБА_2 коштів на корить ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на підставі виконавчого листа № 333/7150/14-ц, судом встановлено пропущення строку на пред`явлення Стягувачем виконавчого документу до примусового виконання та відсутність підстав поновлення такого строку.

Як встановлено судом, виконавче провадження відкрите з примусового виконання виконавчого листа № 333/7150/14-ц, виданого на підставі заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2014 року , про стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» () коштів у загальному розмірі 4846076 (чотири мільйона вісімсот сорок шість тисяч сімдесят шість) гривень 97 копійок, було закінчено на підставі Закону України «Про виконавче провадження» , у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Крім того, з часу повернення виконавчого документа постановою державного виконавця від 04 січня 2022 року стягувач жодного разу більше не пред`являв виконавчий документ до виконання станом на 03 лютого 2026 року, що свідчить про пропуск строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, визначеного наведеними нормами Закону України «Про виконавче провадження» і такий строк у встановленому законом процесуальному порядку не поновлювався, що тягне наслідком неможливість примусового виконання вимог стягувача, окрім як лише прийняти добровільне виконання боржником, що також підтверджено Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цій справі від 18.06.2025 року.

В судовому засіданні не встановлено, що скаржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду. Більше того, встановлена відсутність виконавчих проваджень в яких боржником виступає ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути і перебувати за межами України з метою невиконання цього рішення. У справі «Гочев проти Болгарії» (Gochev v. Bulgaria) в рішенні від 26 листопада 2009 року (заява № 34383/03) Європейський суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78 - 82).Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. рішення Європейського суду у справі «Рінер проти Болгарії», § 124 і рішення «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», § 35).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, які стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами рішення Європейського суду від 23 червня 1981 року у справі «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, № 43, § 60).

Зважаючи на вищевикладене, суд вбачає, що подальше обмеження ОСОБА_2 в пересуванні за межі України через вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/3498/16-ц про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 , суперечить статті 33 Конституції України, ст.313 Цивільного кодексу України, Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, а тому, з урахуванням встановлених обставин, інвалідності ОСОБА_2 , змін в законодавстві, встановлених на період військового часу, відсутністю протягом тривалого часу дій стягувача з подання виконавчого листа до примусового виконання, пропущення стягувачем строку, встановленого законом на повторне подання виконавчого документу до виконання, факт того, що після повернення виконавчого документа згідно до постанови від 04.01.2025 року, його пред`явлено не було, та відсутності станом на день розгляду цієї заяви відкритих виконавчих проваджень з даного питання, а також тривале існування заходу протягом 10 років, є непропорційним втручанням в права ОСОБА_2 , тому вбачаються підстави для задоволення скарги ОСОБА_2 , та скасуванні заходу забезпечення виконання зазначеного виконавчого документу у примусовому порядку шляхом скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», статтями12,13,17,81,259,441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26.07.2016 р. у справі №334/3498/16-ц заінтересовані особи: Комунарський відділ ДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса ), - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянину України, застосоване ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2016 р. у справі №334/3498/16-ц у відношенні громадянина України ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвалу суду направити для виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Михайлова