У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2026 Справа №607/11854/25 Провадження №2-о/607/107/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Лазоренко Ю.Ю., заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Самуляка М.Ю., при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в окремому провадженні цивільної справи за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Самуляка Михайла Юрійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 адвокат Самуляк М.Ю. звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяву мотивовано тим, що з 14.08.2021 по 16.05.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 мати дитини ОСОБА_5 , залишивши 10 місячну дитину батькові, виїхала з України закордон, у яку країну невідомо. Мати дитини участі у вихованні дитини не бере, аліментів на утримання дитини не сплачує, наявна заборгованість по їх сплаті. З 16.05.2023 та по даний час заявник з сином ОСОБА_4 проживає за адресою АДРЕСА_1 , в належних умовах для спільного проживання та повністю утримує сина, опікується його інтересами та потребами, особисто займається його вихованням, слідкує за розвитком та його здоров`ям без участі матері ОСОБА_5 . Метою встановлення юридичного факту є отримання заявником відстрочки від мобілізації, відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вирішуючи питання щодо можливості ухвалення рішення суду у даній справі в порядку окремого провадження, суд керується таким.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У даній справі заявник просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу батька, який самостійно виховує дитину, від якого залежить виникнення у нього в майбутньому права на звільнення від проходження військової служби.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки батька, матері і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно з ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав іншого з батьків обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу можливості користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Заявник просить установити факт самостійного виховання ним дитини.

Проте, встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

Доведення факту одноосібного виховання дитини пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких інший з батьків не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватися у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові Великої Палати у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23 від 11 вересня 2024 року, а також практиці розгляду Верховним Судом такої категорії справ, яка є усталеною та незмінною (див. постанову Верховного Суду від 20 січня 2026 року у справі № 705/7214/24 (провадження № 61-6387св25), ухвалу Верховного Суду від 15 січня 2026 року у справі № 473/4553/25 (провадження № 61-118ск26), постанову Верховного Суду від 15 січня 2026 року у справі № 442/5036/24 (провадження № 61-7255св25), постанову Верховного Суду від 20 лютого 2025 року у справі № 128/3616/24 (провадження № 61-518св25), постанову Верховного Суду від 27 березня 2025 року у справі № 353/886/24 (провадження № 61-15497св24).

Суди нижчих інстанцій займають таку ж правову позицію (для прикладу постанова Рівненського апеляційного суду від 29.01.2026 у справі № 569/24159/25).

Також, судом враховано те, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 27.08.2025 скасовано ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.06.2025 про відмову у відкритті провадження та направлено справу для продовження розгляду. Проте, суд апеляційної інстанції не зробив категоричного висновку про те, що дана справа може бути розглянута в окремому провадженні, а вказав на те, що висновок суду першої інстанції про наявність спору про право є передчасний.

Враховуючи на даний час сталу практику Верховного Суду (посилання на конкретні справи наведено вище), суд дійшов висновку про неможливість подальшого розгляду даної справи в порядку окремого провадження, у зв`язку із наявністю спору про право.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Враховуючи викладене, заяву про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини слід залишити без розгляду, так як встановлення цього факту повинно вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.

Керуючись ст.ст. 315, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Самуляка Михайла Юрійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику право звернутись до суду із тими ж вимогами в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду впродовж п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена 17.02.2026.

Головуючий суддя П. Я. Стельмащук