ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/843/25 Номер провадження 22-ц/814/1051/26Головуючий у 1-й інстанції Река А. С. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Чемерис А.К.,

з участю представника позивача адвоката Бідюк Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Бідюк Яною Володимирівною,

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 вересня 2025 року, постановлене суддею Река А.С. (повний текст складено 09 жовтня 2025 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області, виконавчий комітет Багачевської міської ради Черкаської області, про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в:

28.03.2025 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просила визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із нею, матір`ю.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що із 08.07.2011 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.08.2022 (справа №536/486/22). Від шлюбу мають двох спільних дітей, дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких із відповідача на підставі судового наказу від 14.06.2022 (справа №536/596/22) стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

08.03.2024 позивачка придбала житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де вона проживає разом із дітьми.

22.05.2024 вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_5

03.07.2024 для оформлення статусу багатодітної сім`ї було проведено обстеження умов проживання, за наслідками якого комісія дійшла висновку про створення належних матеріально-побутових умов проживання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що відповідач з дітьми не спілкується, матеріальної допомоги на їх утримання не надає та має заборгованість зі сплати аліментів станом на жовтень 2024 року в розмірі 137077,55 грн. Із підстав викладеного, враховуючи, що питання визначення місця проживання спільних дітей сторін так і не було установлено відповідним судовим рішенням, а відповідач заперечує проти зміни місця проживання дітей, просить захистити порушене право згідно із заявленими позовними вимогами, що відповідатиме їх якнайкращим інтересам.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29.09.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей - відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано, що позивачем не підтверджено належними доказами факт наявності порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке б підлягало судовому захисту в межах заявленого спору.

Позивачка, в інтересах якої діє представник - адвокат Бідюк Я.В., оскаржила рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Із підстав, раніше детально викладених у позовній заяві, доводить наявність підстав для визначення місця проживання двох неповнолітніх дітей разом із матір`ю, пов`язуючи наявність спору про право із поведінкою відповідача, який самоусунувся від участі у вихованні дітей.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на положення ст.51 Конституції України, ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.29 ЦК України та ст.ст.7, 141, 161, 161 СК України, які сукупно свідчать, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Із підстав, раніше детально викладених у позові, доводить його обґрунтованість належними доказами, у тому числі, висновком органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю. При складанні такого висновку органом опіки та піклування не представилося можливим з`ясувати думку відповідача щодо спірного питання, оскільки останній виїхав за кордон і з ним відсутній будь-який зв`язок. Отже, вирішити питання у позасудовому порядку неможливо.

Вважає, що за відсутності спору про право суд мав керуватися положеннями пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України та закрити провадження у справі, а не відмовити у задоволенні відповідних позовних вимог.

Доводить, що сам факт звернення позивачки в суд із цим позовом свідчить про наявність неврегульованого питання про визначення місця проживання дітей. Тоді як відсутність задокументованих заперечень відповідача проти задоволення позову не дає підстави стверджувати про відсутність предмету спору в такій справі.

Вважає нерелевантною застосовану районним судом до спірних правовідносин позицію Верховного Суду, сформовану у справах №127/16211/23 від 10.07.2024, №755/15383/23 від 15.01.2025.

Посилаючись на п.п.16, 17, 33, 51 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №265 від 07.02.2022, доводить, що зміна місця реєстрації місця проживання (перебування) особи віком до 14 років може здійснюватися одним із батьків або іншим законним представником за згодою іншого з батьків.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.11.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена відповідна ухвала апеляційного суду від 14.11.2025.

17.02.2026 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області про розгляд справи за відсутності представника ради.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У суді апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд установив наступне.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.07.2011 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , про що в Книзі реєстрації шлюбів 08.07.2011 зроблено відповідний актовий запис №04./а.с.11/

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , а 29.09.2020 - ОСОБА_4 , їх батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Адреса місця проживання дітей: АДРЕСА_2 ./а.с.12,13,33/

14.06.2022 Кременчуцьким районним судом Полтавської області видано судовий наказ, яким постановлено до стягнення аліменти із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із 02.06.2022 і до повноліття дітей./а.с.17/

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.08.2022 (справа №536/486/22) шлюб, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 08.07.2011 у Майбородівській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, про що складено актовий запис №04 - розірвано./а.с.14-16/

08.03.2024 ОСОБА_9 придбала житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Побіянською Н.Б., зареєстровано в реєстрі за №1165./а.с.18-25/

22.05.2024 ОСОБА_10 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 ; прізвище дружини після реєстрації шлюбу: « ОСОБА_11 »./а.с.28/

03.07.2024 службою у справах дітей виконкому Ватутінської міської ради Черкаської області складено Акт обстеження умов проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; комісія дійшла висновку про створення належних матеріально-побутових умов. Зазначено, що матеріальні потреби сім`ї та дітей у повній мірі забезпечує чоловік - ОСОБА_5 . Діти мають задовільні умови проживання, окремі спальні місця, у достатній кількості одяг, взуття відповідно до сезону, засоби гігієни, шкільне приладдя, гаджети, продукти харчування. Стосунки між членами сім`ї доброзичливі. Діти позитивно налаштовані до ОСОБА_5 . Під час комісійного відвідування всі члени сім`ї перебували вдома, окрім ОСОБА_5 , який перебуває на службі в ЗСУ./а.с.37-38/

Станом на жовтень 2024 року заборгованість боржника ОСОБА_12 зі сплати аліментів склала 137077,55 грн, про що старшим державним виконавцем Савченко Д.В. складено розрахунок ВП №69287623./а.с.39/

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у Багачевському ліцеї №1 Багачевської міської ради Черкаської області у 7-б класі з 01.09.2024./а.с.40/

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує комунальний заклад дошкільної освіти №6 «Світлячок» Багачевської міської ради Черкаської області з 01.04.2024./а.с.41/

19.05.2025 органом опік та піклування Багачевської міської ради Черкаської області складено висновок про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 /а.с.74-100/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що матеріали справи не містять доказів існування між сторонами спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, які фактично проживають з матір`ю.

Доводи позивачки щодо наявності складнощів у перереєстрації місця проживання неповнолітніх дітей, районний суд відхилив, оскільки вирішення цього питання можливе шляхом звернення про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дітей без згоди батька за місцем проживання матері, що буде ефективним способом захисту прав дітей за наявності обставин, про які вказує позивачка.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 18.09.2023 у справі №582/18/21).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №761/42030/21).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц указано, що положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховним Судом при ухваленні постанови від 10.07.2024 у справі №127/16211/23 установлено, що «спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дочкою. Із урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача».

Таких висновків також дійшов суд касаційної інстанції при ухваленні постанов у справах №755/15383/23 від 15.01.2025 та №562/3371/23 від 19.02.2025 виснувавши, що, оскільки мати та батько (сторони у справі), які проживають окремо, дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, правильним є висновок суду про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів, що його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачкою.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зі справи, яка переглядається убачається, що позивачка, звертаючись в суд із цим позовом, пов`язувала порушене право із тим, що між сторонами не врегульовано питання щодо визначення місяця проживання неповнолітніх дітей доцільність вирішення якого зумовлена необхідністю зміни реєстрації місця їх проживання.

Проте належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування намірів відповідача визначити місце проживання дітей разом із ним, матеріали справи не містять. Тому зважаючи на відсутність правових підстав для втручання держави у визначення місця проживання дітей у конкретній сімейній ситуації та недоведеність порушення (невизнання або оспорювання) прав і законних інтересів позивача та/або малолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому вирішення питання надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батьки має самостійний спосіб врегулювання, за мови підтверджували звернення про надання згоди - дозволу на зняття дитини з реєстрації за адресою знаходження квартири, належної батькові дітей, нехтування відповідачем правил реєстрації місця проживання дітей чи відмови у добровільному порядку надати дозвіл на зняття дітей з реєстрації/декларування місця проживання, через що позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку зареєструвати місце проживання дітей.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом норм процесуального закону, колегія суддів відхиляє, оскільки недоведеність порушених прав позивачки, які б підлягали захисту в судовому порядку, а також відсутність підстав вважати, що інтереси дитини потребують судового захисту, є підставою для відмови у позові, а не підставою для закриття провадження у справі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справах №127/16211/23 від 10.07.2024, №299/8679/23 від 10.12.2024.

Посилання позивачки на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з нею не заслуговують на увагу, з огляду на те, що ці докази були оцінені судом у сукупності з іншими доказами у справі та з урахуванням відсутності підстав для втручання держави у сімейні відносини, що врегульовані за згодою (домовленістю) їх учасників.

Інші доводи апеляційної скарги позивачки зводяться до обґрунтування належності виконання нею батьківських прав, що не вливає на правильність висновків районного суду про відсутність порушеного права, яке б підлягало судовому захисту. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, тоді як оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, як постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником - адвокатом Бідюк Яною Володимирівною, - залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 вересня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.02.2026.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак