П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026року місто Київ

справа № 358/13/25

провадження № 22-ц/824/1414/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державне підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»

на рішення Богуславського районного суду Київської області від 26 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Тітова М.Б., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на його користь: заборгованість по заробітній платі за І період роботи в сумі 273 492, 12 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за І період роботи за шість місяців; заборгованість по заробітній платі за II період роботи в сумі 6 730, 33 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за II період роботи за шість місяців.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в період з 2017 року по 27.05.2024 він перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та був звільнений, при цьому, з ним не було проведено розрахунок, як того вимагає ст. 116 КЗпП. Так, на день звільнення відповідачем його з посади, а саме станом на 27.05.2024 з ним не було здійснено повний розрахунок по заробітній платі в розмірі 273 492, 12 грн.

З 05.06.2024 він був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів виробничого відділу Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та 29.07.2024 був звільнений за власним бажанням, відповідно до наказу № 31-к від 29.07.2024, але повний розрахунок з ним не було проведено, станом на 29.07.2024 заборгованість по заробітній платі становить 6 730, 33 грн.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 26.05.2025 задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, що утворилася на день його звільнення 27.05.2024 в сумі 273 492,12 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 178 216,71 грн..

Стягнуто з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, що утворилася на день його звільнення 29.07.2024 в сумі 6 730,33 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 59 697,05 грн..

Стягнуто з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь держави судовий збір у розмірі 5181,36 грн..

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах місячного платежу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» - Бабенко В.В. 24.06.2025 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 178 216,71 грн. та 59 697,05 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що у зв`язку із веденням на території Київської області бойових дій, що є обставинами непереборної сили та визнаються ТПП як форс-мажорна обставина, відповідач втратив можливість отримувати дохід, оскільки основним видом діяльності ДП є лісозаготівля та інші пов`язані з цим види діяльності. Також відповідач позбавлений можливості отримати сертифікат про форс -мажорні обставини саме для ДП, оскільки такий є платним, а відповідач обмежений у витратах. Водночас судом першої інстанції не взято до уваги поданий ним сертифікат ТПП, який на час розгляду справи є чинним та засвідчує наведені ним обставини непереборної сили.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по заробітній платі представником відповідача не оскаржується, відповідно апеляційним судом рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Правом на подання відзиву позивач не скористався, його представник адвокат Шапошник Є.В. подав до суду додаткові пояснення.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Шапошник Є.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував. Просив рішення суду залишити без змін.

В судове засідання не з`явився представник відповідача, клопотання якого про участь у засіданні в режимі відеоконференції задоволено, у телефонному режимі повідомив суд про неможливість взяти участь у засіданні в режимі відеоконференції через відсутність електроенергії. Разом з тим, не заявив про відкладення розгляду справи. Відповідно до частини 5 статті 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції. Врахувавши таке положення процесуального закону, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність представника ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс».

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_1 у період з 05.05.2017 по 27.05.2024 перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та був звільнений у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким працівника засуджено до позбавлення волі або іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи, відповідно до наказу № 17-к від 27.05.2024, що підтверджується копією трудової книжки.

На день звільнення відповідач розрахунок з позивачем за період його роботи з січня 2019 по 27.05.2024 не провів.

Відповідно до довідки Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» за № 445 від 28.11.2024, станом на 27.05.2024 заборгованість по заробітній платі перед майстром лісу «Таращанського агролісництва» ДП «СЛП «Київоблагроліс» - ОСОБА_1 становить 273 492 , 12 грн.

З 05.06.2024 позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів виробничого відділу Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та 29.07.2024 був звільнений за власним бажанням, відповідно до наказу № 31-к від 29.07.2024, що підтверджується копією трудової книжки.

Згідно довідки Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» за № 446 від 28.11.2024 станом на 29.07.2024 заборгованість по заробітній платі перед водієм автотранспортних засобів ДП «СЛП «Київоблагроліс» - ОСОБА_1 становить 6 730, 33 грн.

Згідно копії довідки Державного підприємства Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» наданої представником відповідача, станом на 02.05.2025 заборгованість ДП «СЛП «Київоблагроліс» по заробітній платі, податковим та іншим обов`язковим платежам складає 18 846 000 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження настання обставини непереборної сили (форс-мажору) у ДП «СЛП «Київоблагроліс» на дату звільнення позивача з роботи, як підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов`язку, визначеного статтею 116 КЗпП України, а тому суд не вбачав підстав для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої статті 117 КЗпП України.

За таких обставин, враховуючи те, що роботодавцем не було проведено остаточного розрахунку з позивачем з 27.05.2024 та в подальшому з 29.07.2024, суд вважав наявними підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у визначеному розмірі.

Проте з такими висновками повністю не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За вимогами статей 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині стягнення середнього заробітку, а тому апеляційному перегляду підлягають тільки ці обставини.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону № 108/95-ВР, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Установлено, що позивач ОСОБА_1 з 05.05.2017 по 27.05.2024 перебував у трудових відносинах з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та був звільнений у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким працівника засуджено до позбавлення волі або іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи, відповідно до наказу № 17-к від 27.05.2024, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-16).

На день звільнення відповідач розрахунок з позивачем за період його роботи з січня 2019 по 27.05.2024 не провів.

З 05.06.2024 позивач був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів виробничого відділу ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та 29.07.2024 був звільнений за власним бажанням, відповідно до наказу № 31-к від 29.07.2024, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-16).

Згідно довідки ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» за № 446 від 28.11.2024 станом на 29.07.2024 заборгованість по заробітній платі перед водієм автотранспортних засобів ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» - ОСОБА_1 становить 6 730, 33 грн. (а.с.21).

Отже, роботодавцем не здійснено розрахунку з позивачем при звільненні, як того вимагає трудове законодавство.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 серед іншого просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за І період роботи за шість місяців; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за II період роботи за шість місяців.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суму строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмірі підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Стаття 117 КЗпП України, в редакції Закону України № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, викладена в такій редакції: «Уразі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до ст. 117 КЗпП України після 19.07.2022 Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», встановлює максимальну межу відповідальності роботодавця, але не скасовує необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні розміру компенсації.

Розглядаючи подібні спори, суд повинен брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи (зокрема, розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі за провадженням № 6-113цс16, вважала, що зменшуючи розмір відшкодування визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно врахувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України по суті є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника.

Установлено, що заробітну плату позивач отримував в ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс».

На підставі наданої відповідачем довідки та розрахунків позивача суд встановив, що сукупна заробітна плата ОСОБА_1 за перший період роботи, що передує місяцю звільнення становить 53598, 87 грн. При цьому, позивачем за вказаний період було відпрацьовано 40 робочих днів (квітень 2024 - 18 робочих днів; травень 2024 - 22 робочі дні), таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1339,97 грн. (53 598,87 грн. : 40 днів = 1339,97 грн.).

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за другий період роботи суд вважав, що, сукупна заробітна плата позивача, що передують місяцю звільнення становить 17056, 31 грн. При цьому, позивачем за вказаний період було відпрацьовано 38 робочих дні (червень 2024 - 18 робочих днів; липень 2024 - 20 робочих днів), таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 448,85 грн (17056, 31 грн. : 38 днів = 448,85 грн.).

Апеляційний суд вважає, що визначений у рішенні суду першої інстанції розрахунок середнього заробітку в сумі 1339,97 грн. за перший та 448, 85 грн. за другий періоди за 1 робочий день відповідає положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Сума заборгованості по заробітній платі, яка не виплачена відповідачем при звільненні позивача за перший період становить 273492, 12 грн. а сума стягнутого судом першої інстанції середнього заробітку становить 178216, 71 грн., за другий період 6730, 33 грн. та 59697, 05 грн. відповідно.

З аналізу наведеного вбачається, що сума середнього заробітку за перший період за 40 робочих днів у відсотковому співвідношенні становить приблизно 65 відсотків від заборгованості по заробітній платі, а за другий період роботи на 52966,72 грн. більша ніж сама заборгованість по заробітній платі, що протирічить принципу пропорційності, співмірності та розумності, а також висновкам Великої Палати Верховного Суду від 26.06. 2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 20.05.2021 у справі № 165/622/20.

Також колегія суддів звертає увагу, що вироком Богуславського районного суду Київської області від 24.04.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України та встановлено, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної вирубки дерев з вини позивача на території ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», становить 858 336, 23 грн.

Згідно копії довідки ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» наданої представником відповідача, станом на 02.05.2025 заборгованість ДП «СЛП «Київоблагроліс» по заробітній платі, податковим та іншим обов`язковим платежем складає 18 846 000 грн. (а.с 53).

З огляду на те, що відповідач є державним унітарним підприємством, фінансування та оплата праці здійснюється за кошти Державного бюджету України, враховуючи триваючу збройну агресію російської федерації проти України, існування у відповідача відносин майнового характеру щодо виплати заробітної плати іншим працівникам, а також вироку суду від 24.04.2024, яким визнано винним ОСОБА_3 у вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 367 КК України (службова недбалість), колегія суддів вважає, що наявні обґрунтовані підстави для часткового задоволення апеляційної скарги.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зменшення суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за перший період з 178 216, 71 грн. до 44554, 18 грн. та стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за другий період з 59 697, 05 грн. до 6 730, 33 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Керуючись статтями 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» задовольнити частково.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 26 травня 2025 року в частині стягнення з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, зменшити стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 178 216, 71 гривень до 44554, 18 гривень та стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 59 697, 05 гривень до 6 730, 33 гривень.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 26 травня 2025 року в частині стягнення з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь держави судового збору змінити, зменшити його суму з 5181, 36 гривень до 3315,07 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 19 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус