ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 650/3978/25

провадження № 61-11200св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - Фермерське господарство «Михайлово»,

заінтересована особа - Головне управління Держпродспоживслужби

в Херсонській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Фермерського господарства «Михайлово» на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області

від 30 червня 2025 року у складі судді Сікори О. О. та постанову Херсонського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у складі колегії суддів:

Базіль Л. В., Приходько Л. А., Радченка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року Фермерське господарство «Михайлово» (далі -

ФГ «Михайлово») звернулось до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що ФГ «Михайлово» 22 січня 2025 року звернулося до Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області із запитом щодо можливості зареєструвати сільськогосподарську техніку за наявності акта на підтвердження факту продажу та передання Херсонською філією компанії «Райз» сільськогосподарської техніки ФГ «Михайлово»

у період 2008-2012 років, проте отримало відмову, мотивовану тим, що для реєстрації сільськогосподарської техніки необхідно надати документи, що підтверджують право власності або правомірність використання машин.

Заявник вказував, що ФГ «Михайлово» опинилося в окупації з 24 лютого

2022 року, голова та члени фермерського господарства виїхали із села Шевченка в перший день повномасштабного вторгнення. 20 листопада

2022 року ключі від бази ФГ «Михайлово» забрали російські військові,

08 листопада 2022 року за цим фактом порушено кримінальне провадження. Уся первинна документація, у тому числі правовстановлювальні документи на сільськогосподарську техніку, залишилася на окупованій території, а тому фермерське господарство позбавлене можливості зареєструвати сільськогосподарську техніку.

Встановлення цього факту необхідне для реалізації права на відшкодування збитків, втрат чи шкоди, що завдані агресією російської федерації проти України.

Посилаючись на викладене, ФГ «Михайлово» просило встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності ФГ «Михайлово» на праві приватної власності сільськогосподарської техніки: плуг оборотний «RN 100 Kverneland» з пакоматом (прикочувальний пристрій) 5+3 корпусний; плуг оборотний «RN 100 Kverneland» з пакоматом (прикочувальний пристрій)

5 корпусний; посівний комплекс «John Deere 1890+1910»; глибокорозпушувач «John Deere 913/915»; мульчирователь «Schulte S 150»; ріпаковий стіл «John Deere 600R», «600 Hydra Flex».

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від

30 червня 2025 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що із заявлених вимог вбачається спір про право, і ці вимоги не підлягають судовому розгляду в порядку окремого провадження.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року апеляційну скаргу представника ФГ «Михайлово» - Цуркана М. З. залишено без задоволення.

Ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від

30 червня 2025 року залишено без змін.

Постанова мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, зробив обґрунтований висновок про те, що зі змісту заяви ФГ «Михайлово» вбачається спір про право, оскільки заявник фактично просить встановити право власності на майно у зв`язку із втратою документів, які посвідчують таке право, а тому спір підлягає розгляду

в загальному порядку з дотриманням правил підсудності, про що роз`яснено заявнику, та обґрунтовано відмовив у відкритті провадження на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

31 серпня 2025 року ФГ «Михайлово» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 30 червня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що правовідносини між ФГ «Михайлово»

і Головним управлінням Держпродспоживслужби в Херсонській області

є адміністративно-правовими. Заявник не має документів, необхідних для реєстрації сільськогосподарської техніки, а тому звернувся до суду з цією заявою про встановлення факту належності йому рухомого майна на праві власності. Заявник вказує, що відносини власності є цивільно-правовими,

а спору про право між сторонами не може бути.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Великоолександрівського районного суду Херсонської області.

28 жовтня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що із вказаного спору вбачається спір про право.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком судів з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не

є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст

і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції

і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Із матеріалів справи відомо, що ФГ «Михайлово» звернулась до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт належності йому (право власності) рухомого майна - сільськогосподарської техніки.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства,

в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В іншому випадку між цими особами виникає спір про право.

Підставою звернення ФГ «Михайлово» до суду із цієї заявою є те, що воно опинилося в окупації з 24 лютого 2022 року, голова та члени фермерського господарства виїхали із села Шевченка в перший день повномасштабного вторгнення. 20 листопада 2022 року ключі від бази ФГ «Михайлово» забрали російські військові. Уся первинна документація, у тому числі правовстановлювальні документи на сільськогосподарську техніку, залишилася на окупованій території, а тому фермерське господарство позбавлене можливості зареєструвати сільськогосподарську техніку.

Метою заявлення вимог ФГ «Михайлово» є визнання за ним права власності на сільськогосподарську техніку для реалізації права на відшкодування збитків, втрат чи шкоди, що завдані агресією російської федерації проти України.

Тобто заявник фактично просить визнати за ним право власності, набуте раніше на законних підставах.

З урахуванням мотивів заяви у цій справі та її мети питанням, яке належить дослідити, є визначення порядку захисту порушених прав заявника щодо володіння на праві власності рухомим майном сільськогосподарською технікою, оригінали правовстановлювальних документів на яке було втрачено.

З огляду на те що йдеться про правовідносини, що стосуються права власності та повноважень власника, цілком очевидно, що закон, який регулює спірні правовідносини, є не процесуальним, а матеріальним.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту статті 392 ЦК України випливає, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що, за змістом статті 392 ЦК України, судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його (див. постанови від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 та від 23 червня 2020 року

у справі № 909/337/19).

Результат аналізу наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка є власником/володільцем рухомого майна, набутого раніше на законних підставах, оригінали правовстановлювальних документів на яке було втрачено, має право на захист свого порушеного права в порядку позовного провадження відповідно до статті 392 ЦК України, яка

є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки є порядок захисту порушеного права, а саме: звернення до суду в порядку позовного провадження шляхом подання позовної заяви (стаття 392 ЦК України), а не заяви про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробив Верховний Суд

у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 201/9106/24 (провадження

№ 61-14272св24).

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій по суті дійшли правильного висновку про те, що фактично заявник шляхом звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження, ставить вимоги про визнання за ним права власності на рухоме майно, що суперечить статті 293 ЦПК України.

Проте, вирішуючи питання про прийняття заяви до розгляду, суди помилково вказали про наявність спору про право, оскільки, за обставинами цієї справи, питання, яке ставить заявник перед судом, вирішується лише в порядку позовного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено

з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 30 червня 2025 року та постанови Херсонського апеляційного суду

від 06 серпня 2025 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Михайлово» залишити без задоволення.

Ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області

від 30 червня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду

від 06 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов