Справа № 610/3079/25
Провадження № 2/610/349/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Феленка Ю.А.,

за участю: секретаря судового засідання Афоніної Д.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Тарасенко В.Ю. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача адвоката Зибунової Ю.О. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

15.08.2025 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Тарасенко В.Ю. звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" (далі АТ "Укрзалізниця"), у якій просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 1 211 200 грн без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Позов обґрунтовано тим, що 06.12.2015 приблизно о 15:30 год на 303 км путі Південної залізниці АТ "Укрзалізниця", пункт зп "Андріївка" вантажним поїздом, який належить АТ "Укрзалізниця", під керуванням машиніста ОСОБА_2 під час руху було травмовано рідного батька позивача ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер на місці. Представник позивача пов`язує вказану подію з тим, що відповідачем не було вжито всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі родича позивача на залізничному перегоні внаслідок збиття складом залізничного транспорту, що рухався. У зв`язку зі смертю батька внаслідок наїзду нa нього рухомого складу, позивач зазнав сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні його нормальної життєдіяльності, оскільки він перебував у близьких стосунках із батьком, дуже його любив, а тому відчував та відчуває сильний душевний біль від втрати близької йому людини. У зв`язку з цим, у позивача було порушено нормальний сон, йому часто сняться жахи, він перебуває у стані постійного стресу. Втрата близької людини є для позивача незворотною втратою, що спричиняла, спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі сильні душевні страждання, отже діями та бездіяльністю відповідача йому була спричинена суттєва моральна шкода, яка потребує відшкодуванню у грошовій формі. Представник позивача вважає, що при такій спричиненій моральній шкоді позивачу, а також враховуючи розмір прибутків відповідача та при фактично свавільному ставленні останнього до вжиття заходів безпеки на залізничному транспорті, що могло б призвести до зменшення кількості нещасних випадків, заявлений позивачем розмір моральної шкоди є належним розміром для відшкодування (а.с. 1-9).

15.09.2025 через електронний кабінет в системі "Електронний суд" представник відповідача подала відзив на позовну заяву, у якому просила в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди відмовити.

На обґрунтування відзиву представник відповідача зазначила, що потерпілий порушив пункти 2.2; 2.3; 2.5; 2.6 "Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України", які забороняють пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Крім того, з висновку судово-медичної експертизи убачається, що на тілі потерпілого виявлено прижиттєві тілесні ушкодження, які утворилися від сильної ударної сили тупого предмету, незадовго до смерті. Водночас у висновку експерта не зазначено, що таким предметом був саме поїзд. Отже з наведено висновку неможливо однозначно встановити, що смерть ОСОБА_3 настала саме від наїзду вантажним поїздом, адже могла настати від інших обставин. Представник відповідача зауважила, що в пункті 2 висновку судово медичної експертизи зазначено, що тілесні ушкодження могли бути отримані як за обставин, викладених у постанові про призначення судово-медичної експертизи, так і від дії тупих предметів, індивідуальні властивості яких не відображені. Отже, зазначені ушкодження могли бути заподіянні ще до потрапляння загиблого на колії невстановленими третіми особами. Разом з цим, представник відповідача вказала на те, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, не зазначено, якими саме доказами це підтверджується. В матеріалах справи не міститься жодних доказів моральних страждань позивача, пов`язаних зі смертю батька, доказів підтверджуючих втрату фізичної, моральної підтримки. Усі обґрунтування представника позивача щодо завданої моральної шкоди у зв`язку з загибеллю батька позивача будуються лише на начебто великому середньомісячному доході керівників АТ "Укрзалізниця", а не на дійсних його моральних стражданнях. Представник відповідача вважає, що з огляду на викладене можливо зробити висновок, що метою позовних вимог ОСОБА_1 є не відшкодування завданих йому моральних страждань, а поліпшення власного фінансового стану за рахунок збиткового АТ "Українська залізниця". Також позивачем не надано розрахунок моральної шкоди, медичні висновки, рецепти чи довідки про звернення до лікарів, призначення будь-яких медичних препаратів, тощо, а відтак характер та обсяг моральних страждань позивача визначити не можливо (а.с. 46-50).

24.09.2025 представник позивача через електронний кабінет в системі "Електронний суд" подала відповідь на відзив, у якій вона крім чисельних посилань на практику Верховного Суду та порівняння наведених ситуацій з ситуацією, яка має місце у справі, що розглядається, зазначила, що вважає твердження відповідача про відсутність письмових доказів, які б підтверджували моральні страждання позивача щодо смерті близької йому людини, є безпідставними і суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19, згідно з якою сама по собі смерть родича вже є беззаперечним доказом наявності цих моральних страждань. Крім того, вважає безпідставними твердження відповідача про наявність у загиблого умислу щодо суїциду, оскільки вони побудовані виключно на припущеннях, не підтверджені жодними доказами, постановами у рамках кримінального провадження чи рішеннями суду про встановлення даних фактів. Загиблий вів нормальний спосіб життя, мав домашнє господарство, що свідчить про відсутність підстав стверджувати про його намір здійснити суїцид. У даній справі кримінальне провадження було закрите через відсутність ознак кримінального правопорушення, а не за фактом скоєння самогубства, тому посилатись на суїцид у відповідача немає підстав. Посилання відповідача на відсутність його вини у кримінальному провадженні у заподіянні смерті потерпілого як на підставу звільнення його від обов`язку оплати моральної шкоди не заслуговують на увагу, так я власники джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач, зобов`язанні відшкодовувати моральну шкоду незалежно від своєї вини, і відповідна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом (а.с. 86-92).

29.09.2025 представник відповідача через електронний кабінет в системі "Електронний суд" подала заперечення на відповідь на відзив, які в цілому є аналогічними, наведеним у відзиві на позовну заяву (а.с. 105-110).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав із наведених у позовній заяві підстав, просив задовольнити у повному обсязі. Разом з цим, на запитання головуючого зазначив, що його батьки розлучилися коли він навчався у початковій школі, та з того часу разом не проживали. З батьком він дуже близьких стосунків не підтримував, спілкувався періодично. Востаннє позивач бачив батька приблизно за 6 місяців до загибелі останнього.

Представник позивача позовні вимоги підтримала із наведених у позовній заяві підстав, просила задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що розмір моральної шкоди, вказаної у позовній заяві, вважає таким, що відповідає ступеню тяжкості моральних страждань, які були спричинені позивачу у зв`язку зі смертю батька, яка настала внаслідок дій відповідача.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

27.08.2025 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.09.2025 (а.с. 31).

Ухвалою суду від 30.10.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 18.12.2025, задоволено клопотання представника відповідача про визнання явки позивача обов`язковою та витребування доказів у ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області (а.с. 130-131).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як було встановлено судом, ОСОБА_3 доводиться батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 11)

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 09.12.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балаклійського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 554, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12).

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0001894, відомості про яке були внесені 07.12.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, встановлено, що 06 грудня 2015 року приблизно о 15:30 год на 303 км пункт зп " ОСОБА_4 " вантажним поїздом під керуванням машиніста ОСОБА_2 , під час руху було травмовано ОСОБА_3 , який знаходився на залізничних коліях, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, несумісні з життям, та помер на місці від отриманих травм (а.с. 13).

Крім того, з зазначеного вище витягу встановлено, що за результатами розслідування кримінального правопорушення 22.01.2016 кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення).

За даними висновку експерта № 2646-БЛт/15 за результатами проведеної у період з 07.12.2015 до 25.12.2015 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 , 1956 р.н., були виявлені такі прижиттєві тілесні ушкодження. Ушкодження голови: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді рвано-забитої рани на волосистій частині голови в лобно-тім`яно-висково-затилочній ділянці справа; у вигляді множинних осколкових переломів кісток своду і основини черепа; крововилив в м`які покрови голови в ділянці проекції вищевказаної рани; крововилив під тверду мозкову оболонку; садна на обличчі. Ушкодження тулубу: закрита травма грудної клітини у вигляді перелому тіла грудини на рівні між 3 та 4 ребрами, переломів ребер 3, 4, 5 справа по лопаточній лінії без зміщення по осі 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 ребер справа по середній під пахвової лінії, 12 ребер зліва по хребцевій лінії, 1, 2, 3, 4, 5 ребер зліва по середньо-ключичній лінії; 1, 2, 3, 4, 5 ребер зліва по передній підпахвовій лінії з розривами пристінкової плеври; закрита травма живота у вигляді 4-х розривів печінки з крововиливом в брюшну порожнину. Ушкодження кінцівок: закритий осколковий перелом правого бедра в нижній треті на висоті 45 см від підошовної поверхні стоп; повне розділення правого передпліччя в середній треті на висоті 95 см від підошовної поверхні стоп; садно на лівому передпліччі, садно на правій кисті, садно на лівій кисті, садно між першими та другими фалангами, синець на грудній клітці, садно та синець на передній поверхні живота, рвана рана на правій ягодиці, рвана рана в ділянці лобка справа; закритий осколковий перелом лівої голені в верхній та нижній треті на висоті верхньої треті 35 см від підошовної поверхні топ та на висоті в нижній треті 21 см від підошовної поверхні стоп; закритий осколковий перелом правої голені в нижній треті на висоті 20 см від підошовної поверхні стоп, рвана рана на правому колінному суглобі, садно на правій голені, садно на лівій стопі. Вищевказані тілесні ушкодження можливо могли бути отримані в час та при обставинах, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи, від дії тупого (их) предмету (ів), індивідуальні властивості яких не відображені у вищевказаних тілесних ушкодженнях. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися від сильної ударної сили тупого (их) предмету (ів) незадовго до смерті, індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відобразилися. За ступенем тяжкості вищевказані ушкодження, як кожне окремо, так і в сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Причиною смерті ОСОБА_3 став травматичний шок, що розвинувся в результаті вищевказаної поєднаної травми тулуба та кінцівок. У крові трупу ОСОБА_3 етиловий та інші спирти не знайдено.

З відповіді заступника начальника СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області від 09.07.2025 на запит представника позивача встановлено, що кримінальне провадження № 0001894 від 07.12.2015 було втрачено внаслідок окупації міста Балаклія Ізюмського району Харківської області підрозділами РФ, що тривало з березня по вересень 2022 року, у зв`язку з чим не виявилося за можливе надати запитувані документи: копію постанови про закриття кримінального провадження від 22.01.2016, копію висновку судово-медичної експертизи трапа Покліпача ВІ., копію матеріалів службового розслідування АТ "Укрзалізниця" (а.с. 120).

Зазначене також підтверджується витребуваною судом інформацією (а.с. 134-135).

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 15, частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання у постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини перша та друга статті 11 Закону України "Про залізничний транспорт").

У пункті 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.

У той же час, Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м (пункти 2.5, 2.6).

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Мотиви суду.

Судом встановлено, що смерть батька позивача настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки вантажним поїздом, належним відповідачу.

Відомості за даним фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Кримінальне провадження № 0001894 від 07.12.2015 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому, матеріали кримінального провадження № 0001894 від 07.12.2015 були втрачені внаслідок окупації міста Балаклія Ізюмського району Харківської області підрозділами РФ. Відтак неможливо встановити конкретні обставини загибелі ОСОБА_3 .

Разом з цим, з висновку експерта встановлено, що в крові трупу ОСОБА_3 етиловий та інші спирти не знайдено.

Матеріали справи також не містять, а судом не було встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16 (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення".

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, а також завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу загиблого, суд доходить висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої сину загиблого ОСОБА_3 .

Суд погоджується з тим, що позивачу ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду внаслідок загибелі його батька, порушено уклад його життя, він відчував моральні стражданнями через втрату рідної людини.

Водночас суд враховує відсутність близьких родинних стосунків між позивачем та його батьком. Як було встановлено у судовому засіданні з пояснень самого позивача, з батьком вони не було надто близькими, спілкувалися нечасто востаннє за півроку до смерті батька, позивач навіть не пам`ятає дату народження батька та його вік.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_3 було порушено Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом міністра транспорту України № 1059 від 22 листопада 2007 року, внаслідок чого настала його загибель

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 під час наїзду на нього вантажного поїзду перебував на залізничній колії, у місці, де не передбачено обладнаних пішохідних переходів або зупинки приміського залізничного транспорту, чим знехтував правилами безпеки руху. Отже, причиною його загибелі стало, зокрема грубе порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54.

Враховуючи викладене, суд визначає розмір моральної шкоди, завданої позивачу, у сумі 400 000 гривень та вважає його таким, що відповідає принципам розумності і справедливості.

Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Посилання позивача на те, що моральна шкода підлягає виплаті без відрахування податків та обов`язкових платежів, також не ґрунтуються на законі, оскільки на встановлений податковим законодавством порядок оподаткування доходу платника податку, існує, зокрема, встановлений підпунктом "а" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України припис щодо не включення до оподатковуваного доходу платника податку сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати.

Оскільки позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнений, судові витрати відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у сумі 4 000 грн (400 000 х 1% = 4 000).

Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 15, 16, 23, 1167, 1168, 1172, 1187, 1193 ЦК України, статтями 12, 13, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця", місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, , в особі Регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", місцезнаходження: 61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7, .

СуддяЮ.А. Феленко