Номер провадження: 22-ц/813/802/26
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 серпня 2024 року у складі судді Бондар В.Я.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про оголошення фізичної особи померлою

У листопаді 2023 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), у якій просила оголосити ОСОБА_2 померлою. Днем смерті ОСОБА_2 вважати ІНФОРМАЦІЯ_1 - від дня рішення суду про визнання останньої без вісті відсутньою.

Заява мотивована тим, що сестра заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , багато років назад виїхала у Сполучене Королівство Великобританії. Заявниця та її мати більш 12 років не мають від ОСОБА_2 жодної звістки. Повідомляє, що ОСОБА_2 у дитинстві хворіла менінгоенцефалітом і протягом навчання в школі постійно лікувалася від наслідків хвороби. Після закінчення навчання в університеті ім. Мечникова в Україні не працювала і скоро поїхала до Великобританії. У Великобританії ОСОБА_2 перебувала на медичному обліку і постійним наглядом лікарів, надіслала матері, ОСОБА_3 листа з діагностикою. ОСОБА_2 надала матері першу довіреність з Великобританії 23.09.2010 та другу від 07.01.2011 (на 10 років). Після того ОСОБА_2 зникла і ніхто не міг з нею більше ніколи спілкуватися. Протягом 2015-2021 років заявниця з матір`ю подавали письмові заяви з проханням знайти ОСОБА_2 . Пошук результатів не дав. ІНФОРМАЦІЯ_1 Приморським районним судом м. Одеси у справі №522/17440/16 ОСОБА_2 визнано безвісті відсутньою. Оголошення ОСОБА_2 померлою необхідно для оформлення спадщини на частку квартири АДРЕСА_1 .

Позиція заінтересованої особи в суді першої інстанції

Від Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) заперечень, пояснень чи відзиву до суду не надходило.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду мотивоване тим, що заявник окрім листа посольства України у Сполучено королівстві Великої Британії та Північної Ірландії за 2020 рік не надав жодних доказів розшуку ОСОБА_2 . Доводи про хворобу ОСОБА_2 до матеріалів справи не додано, як і інформації про виїзд ОСОБА_2 до Великої Британії. Інформація про відсутність ОСОБА_2 більше трьох років за місцем проживання у матеріалах справи відсутня. Ухвалюючи рішення про оголошення ОСОБА_2 безвісти відсутньою суд виходив з того, що місце проживання чи перебування останньої невідомі. Про наявність тяжких захворювань, обставин які б загрожували смертю встановлено не було і наразі, таких доказів немає. Крім того, у листі послу України у Великій Британії від 08.01.2020 серед додатків наявне «фото шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 », однак суду жодної інформації про шлюб ОСОБА_2 представлено не було. Будь-яких родичів ОСОБА_2 заявниця не зазначила, забезпечити відеоконференції для допиту ОСОБА_3 , яка зазначена як мати ОСОБА_6 заявниця не змогла. За встановлених обставин, з 2016 року один раз намагалися знайти ОСОБА_2 , інформація про її хворобу, про її відсутність за місцем проживання, обставин щоб давали змогу стверджувати про загрозу життю ОСОБА_2 відсутні. Враховуючи та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для оголошення померлою ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги скаржника.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки

факт відсутності ОСОБА_2 в Україні і за кордоном більше трьох років, що необхідно для визнання особи померлою, вже був доведений рішенням Приморського районного суду м. Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі №522/17440/16. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2017 у справі №522/23071/16-ц встановлено факт усиновлення повнолітньої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усиновлювачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15-16).

Скаржниця зазначає, що вона зверталася до посла України в Великій Британії з листом про розшук ОСОБА_2 , на що у відповідь отримала лист, що Посольство не володіє інформацією про місцезнаходження ОСОБА_2 , на консульському обліку остання не перебуває, до консульського відділу Посольства не зверталася. Також було надано Лист управління карного розшуку від 12.08.2016 згідно якого відсутня інформація про ОСОБА_2 за наявними обліками у ГУНП в Одеській області та лист Посольства України у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії від 18.02.2016 про відсутність позитивного результату щодо розшуку ОСОБА_2 . Згідно листа Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.12.2023, відомості про перетин кордону з персональними даними зберігалися до 08.11.2017. Інформація стосовно ОСОБА_2 в Інформаційному порталі Національної поліції України по обліках УІАП ГУНП у м. Києві, відсутня, про що свідчить лист від 03.01.2024 Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у м.Києві. В реєстрах Національного інформаційного бюро інформація про ОСОБА_2 відсутня, що вбачається з листа Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України.

Доводи скарги також мотивовані тим, що у 2008 році ОСОБА_2 надіслала лист з діагностикою, про те, що вона лікується у Великобританії, до якої вона виїхала на проживання, від синдрому хронічної втоми міалгічного енцефаломіеліту. Після того як ОСОБА_2 у 2011 році перестала повністю виходити на зв`язок, хоча до цього регулярно спілкувалася з ОСОБА_3 , а також була визнана безвісно відсутньою у 2016 році її не знайшли ні в Україні, ні за кордоном, що підтверджується документами від різних інстанцій як в Україні, так і за кордоном. Також на зв`язок ОСОБА_2 не виходила з 2011 року, хоча їй відома адреса проживання матері і ОСОБА_3 жила, не змінюючи свою адресу.

Позиція заінтересованої особи суді апеляційної інстанції

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 29.01.2026 та проведеному в режимі відеоконференції з`явилася ОСОБА_1 .

Представник Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що 29 листопада 2016 року Приморським районним судом м. Одеси від у справі №522/17440/16 визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісти відсутньою (том І: а.с.13-14).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2017 року у справі №522/23071/16-ц встановлено факт усиновлення повнолітньої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , усиновлювачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.15-16).

08.01.2020 ОСОБА_1 звернулася до посла України в Великій Британії з листом про розшук ОСОБА_2 , на що у відповідь отримала лист, що Посольство не володіє інформацією про місцезнаходження ОСОБА_2 , на консульському обліку остання не перебуває, до консульського відділу Посольства не зверталася (том І: а.с.10-11).

Згідно листа Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.12.2023, відомості про перетин кордону з персональними даними зберігалися до 08.11.2017, 5 років і строк їх зберігання сплив (том І: а.с.46).

Інформація стосовно ОСОБА_2 в Інформаційному порталі Національної поліції України по обліках УІАП ГУНП у м. Києві, відсутня, про що свідчить лист від 03.01.2024 Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у м. Києві (том І: а.с.57).

В реєстрах Національного інформаційного бюро інформація про ОСОБА_2 відсутня, що вбачається з листа Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (том І: а.с.59).

Згідно відомостей Державної податкової служби України, ОСОБА_2 з 02.12.2002 по 09.01.2006 отримувала дохід у Централізованій бухгалтерії управління охорони здоров`я Одеської міської ради (том І: а.с.62-63).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 .

Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті (ч.1 ст.47 ЦК України).

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Особливістю розгляду справ про оголошення особи померлою є те, що суд за наявності достатніх доказів робить юридичне припущення про смерть особи.

Водночас відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження таких обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 7 липня 2021 року у справі № 390/1443/19-ц, від 30 березня 2022 року у справі № 295/4293/21.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , окрім листа Посольства України у Великій Британії та Північній Ірландії від 08.01.2020, не надала жодних інших доказів розшуку ОСОБА_2 , її тривалої відсутності за місцем проживання, наявності тяжких захворювань чи обставин, що загрожували життю, виїзду за кордон або укладення шлюбу, а також не вказала родичів і не забезпечила їх допит в суді, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно визнав наявні докази недостатніми для встановлення обставин, що давали б підстави оголосити ОСОБА_2 померлою.

Звертаючись із даною апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилається на те, що факт відсутності ОСОБА_2 в Україні і за кордоном більше трьох років, що необхідно для визнання особи померлою, вже був доведений рішенням Приморського районного суду м. Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі №522/17440/16. Скаржниця зверталася до посла України в Великій Британії з листом про розшук ОСОБА_2 , на що у відповідь отримала лист, що Посольство не володіє інформацією про місцезнаходження ОСОБА_2 , на консульському обліку остання не перебуває, до консульського відділу Посольства не зверталася. Також було надано Лист управління карного розшуку від 12.08.2016 згідно якого відсутня інформація про ОСОБА_2 за наявними обліками у ГУНП в Одеській області та лист Посольства України у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії від 18.02.2016 про відсутність позитивного результату щодо розшуку ОСОБА_2 . Згідно листа Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.12.2023, відомості про перетин кордону з персональними даними зберігалися до 08.11.2017. Інформація стосовно ОСОБА_2 в Інформаційному порталі Національної поліції України по обліках УІАП ГУНП у м. Києві, відсутня, про що свідчить лист від 03.01.2024 Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у м.Києві. В реєстрах Національного інформаційного бюро інформація про ОСОБА_2 відсутня, що вбачається з листа Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України.

Разом з тим, вищевказані доводи скаржниці є необґрунтованими та безпідставними, оскільки надані ОСОБА_1 документи та посилання на рішення Приморського районного суду м. Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі №522/17440/16 не підтверджують факту смерті ОСОБА_2 .

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом було витребувано з Приморського районного суду м.Одеси матеріали цивільної справи №522/17440/16 (том І: а.с. 216, 217), з яких вбачається, що рішення від ІНФОРМАЦІЯ_1 стосувалося лише визнання безвісти відсутньою ОСОБА_2 , а не померлою.

При цьому, надані ОСОБА_1 листи Посольства України, управлінь поліції та прикордонної служби свідчать лише про неможливість встановити місцезнаходження ОСОБА_2 і не містять доказів обставин, які могли б загрожувати її життю. Крім того, наведені документи переважно датуються 2016-2017 роками та не підтверджують систематичного та актуального розшуку у подальший період, що є обов`язковою умовою для оголошення особи померлою.

Доводи скаржниці про те, що ОСОБА_2 нібито лікувалась у Великобританії та перестала виходити на зв`язок з 2011 року, не є достатніми для встановлення факту, оскільки Лист 2008 року із діагностикою лише свідчить про стан здоров`я на той час і не доводить наявності обставин, що загрожували життю.

Наявність відомої адреси матері також не є доказом смерті, а документи від різних інстанцій лише підтверджують, що місцезнаходження особи не встановлено і систематичний розшук у подальший період не проводився.

Під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 наголошувала на тому, що вона також зверталася в ГУНП України в Одеській області у 2022 році і отримала відповідь, що ОСОБА_7 вже знаходиться в розшуку та якщо її знайдуть, то її повідомлять, проте досі вона не була знайдена.

З метою повного, всебічного розгляду справи та перевірки доводів ОСОБА_1 , апеляційним судом було направлено запит до Державного міжнародного поліцейського Співробітництва Національної поліції України щодо актуальних відомостей щодо розшуку ОСОБА_2 (том І: а.с. 229), а в подальшому (з урахуванням відповіді Державного міжнародного поліцейського Співробітництва Національної поліції України (том І: а.с. 246-247) і до Національної поліції України (том ІІ: а.с. 18).

Так, згідно відповіді Національної поліції України від 23.12.2025 №, станом на день надання відповіді, згідно з базою даних «Розшук» інформаційно - комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» відомості про розшук ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 ) відсутні (том ІІ: а.с. 26-27).

Окрім того, для повного та всебічного розгляду справи та перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційним судом також були направлені відповідні запити до різних органів і установ щодо встановлення актуальних відомостей про ОСОБА_2 . Зокрема, запити були направлені до:

-Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон та його реквізитів (том І: а.с.226);

-Начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Державної кримінально-виконавчої служби України щодо перебування в місцях позбавлення волі та наявності невідбуті судимостей (том І: а.с. 227);

-КП «ЖКС» «Портофранковський» та ЖУ «Ренесанс ЛТД-92» щодо наявності будь - яких відомостей за період з 01.01.2010 до теперішнього часу (том І: а.с. 228);

-Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради та централізованої бухгалтерії управління охорони здоров`я Одеської міської ради щодо наявності виплат на користь ОСОБА_9 та її трудових відносин (том І: а.с. 230, 231, том ІІ: а.с. 17).

-Департаменту надання адміністративних послуг ОМР щодо наявності будь - яких відомостей за період з 01.01.2010 до теперішнього часу (том І: а.с. 238)

На зазначені запити апеляційним судом отримано відповідні офіційні відповіді від усіх органів і установ, до яких вони були направлені, що дозволило перевірити надані скаржницею доводи та встановити наявність або відсутність інформації щодо місцезнаходження, правового статусу, розшуку, трудових відносин та виплат на користь ОСОБА_2 .

Зокрема, згідно відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 24.09.2025 №5100.4.7-10289/51.1-25, вбачається, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_10 »), ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортом громадянина України для виїзду за кордон на території Одеської області не документувалася (том І: а.с. 234а-235).

Згідно відповіді Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 24.09.2025 №16813/40543/4.7/8-25/3/1/15-25, повідомлено, що згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному реєстрі засуджених та осіб, узятих під варту, а також відповідно до інформації, наданої установами виконання покарань та слідчими ізоляторами ДКВС України, станом на 24.09.2025 ОСОБА_2 , в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах ДКВС України покарання не відбуває та під вартою не тримається. Надати інформацію про можливе перебування ОСОБА_11 в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах ДКВС України Донецької, Луганської областей та АР Крим, розташованих у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а також в установах ДКВС України, що знаходяться у територіальних громадах, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), не вбачається можливим (том І: а.с. 236-236а).

Згідно відповіді КП «ЖКС» «Порто-франківський» від 24.09.2025 №160/11, з 22 вересня 2019 року, відомості та/або інформацію щодо зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, інша інформація щодо проживання/реєстрації осіб за певною адресою, надається Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради за запитами органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного законодавства, для виконання покладених на них завдань, мають право запитувати відповідну інформацію (Том І: а.с. 237-237а, 239-240).

Згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг ОМР від 29.09.2025 №7644елС/01-23 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 від 12.07.1989 (том І: а.с. 241-242).

Згідно відповіді Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради від 15.12.2025 №01//01-39/436, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКП НОМЕР_1 ) не перебувала у трудових відносинах з Управлінням охорони здоров?я Одеської міської ради або Департаментом охорони здоров`я Одеської міської ради та жодні виплати на її користь не здійснювались. Водночас, за даними облікової програми нарахування заробітної плати вбачається, що у період з 02.12.2002 по 09.01.2006 ОСОБА_2 працювала та отримувала заробітну плату в Комунальній установі «Міська туберкульозна лікарня № 1», яку було реорганізовано шляхом приєднання до Комунальної установи «Міський протитуберкульозний диспансер» (том ІІ: а.с. 28-33).

Згідно відповіді Деснянського управління поліції Головного Управління Національної поліції у місті Києві від 26.12.2025 № встановлено, що ОСОБА_12 у державному та міжнародному розшуку не перебуває. Відношення остання до Деснянського УП ГУНП у м. Києві не має. Також встановлено, що гр. ОСОБА_1 зверталась на спец. Лінію «102» 25.11.2019 до ВП № 1 (м. Одеса) Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській обл., про те, що втратила зв?язок з донькою ОСОБА_2 у 2011 році. З офіційною заявою ніхто не звертався (том ІІ: а.с. 37).

Таким чином, отримані на запити суду відповіді не містять відомостей, які б спростовували встановлені судом обставини чи свідчили про наявність передбачених законом підстав для оголошення ОСОБА_2 померлою.

Крім того, надана ОСОБА_1 копія довіреності ОСОБА_2 у Великій Британії на ім`я ОСОБА_13 (том ІІ: а.с. 19-25) також не спростовує висновків суду першої інстанції та не є доказом існування обставин, передбачених законом як підстава для оголошення особи померлою.

Водночас складання довіреностей на території іншої держави є підтвердженням того, що ОСОБА_2 в певний період часу залишила територію України, але такі обставини не доводять того, що зміна місця перебування на тривалий строк є підставою вважати особу померлою в Україні.

Заявником не вичерпано всі заходи для встановлення місця перебування ОСОБА_2 у внесудовому порядку.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.02.2026

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе