Справа № 570/6381/25
Номер провадження 2/570/2886/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області 08.12.2025 р. із позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на особу відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, за умов продовження навчання.

В обґрунтування позову вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До розірвання шлюбу відповідач проживав і був зареєстрований в її будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу фактичне місце проживання (реєстрації) відповідача , їй не відомо.

У зв`язку з тим, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, вона змушена звертатися до суду. Судовим наказом Рівненського районного суду Рівненської області від 12.09.2023 р. у справі №570/4833/23 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.09.2023 р. і до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 їхньому сину виповнилося 18 років і відповідно стягнення аліментів припинилося, однак він і надалі потребує матеріальної допомоги, в тому числі і з боку батька.

Син є студентом ІІІ курсу денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Рівненський автотранспортний фаховий коледж Національного університету водного господарства та природокористування». Оскільки їхній син навчається на денній формі навчання, він не має змоги працевлаштуватися на роботу, щоб отримати заробіток та самостійно себе забезпечувати, своїх доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги з боку батька, так як сину потрібні кошти на забезпечення навчального процесу та пов`язаних з цим витрат таких як оплата навчання та проїзду, харчування, придбання книг, зошитів, одягу, засобів гігієни та інші витрати.

Їхній син проживає разом із позивачкою, перебуває на повному її утриманні, однак її доходів не вистачає для забезпечення повноцінного навчального процесу сина.

Відповідач є працездатним та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а батьки зобов`язані утримувати його до досягнення ним двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Позивачка наводить положення ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., ст.ст. 199, 200 СК України, п.20 Постанови ПВСУ від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Ухвалою суду від 09.01.2026 р. позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників.

У судове засідання позивачка не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце його проведення. У заяві вх. 2041 від 03.02.2026 р. вказує, що станом на 13.02.2026 р. буде перебувати у Польщі, тому не матиме можливості приймати участь в розгляді справи, та просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав. До суду повернувся поштовий конверт, надісланий за зареєстрованим місцем проживання відповідача з відміткою про невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки особі. Зазначена позиція висвітлена в постанові ВС України у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 року у справі № 760/25978/13-ц, провадження № 61-6788св22, висновки якої підлягають врахуванню для судів інших інстанцій.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони з 16.09.2005 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить відмітка у паспорті громадянина України ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , засвідчену позивачкою копію якого долучено до позовної заяви.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується засвідченою позивачкою копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , який з 07.12.2007 р. зареєстрований за місцем реєстрації позивачки АДРЕСА_1 про що свідчить витяг з реєстру Корнинської територіальної громади №2025/018238826 від 05.12.2025 р., та засвідчена копія талону реєстрації за місцем проживання.

Судовим наказом у справі №570/4833/23 від 12.09.2023 р. наказано стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.09.2023 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до засвідченої копії договору №11-2023/274 про надання платної освітньої послуги від 04.08.2023 р., укладеного між ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж НУВГП» та ОСОБА_1 , засвідченої копії Договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти від 04.08.2026 р., довідки №919/02-09 від 27.11.2025 р., виданої в.о. директора ВСП Рівненського АФК Національного університету водного господарства та природокористування В. Антонюк, ОСОБА_3 є студентом ІІІ курсу денного відділення ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж НУВГП», форма навчання платна, термін вступу на навчання 01.09.2023 р., термін закінчення навчання 30.06.2027 р.

Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно зі ст. ст. 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-ХІІ батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом приймається до уваги те, що повнолітній син сторін навчається на денній платній формі навчання, факт потреби останнього у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила навчання у навчальному закладі, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказує, що син потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись на неможливість позивачки покрити самостійно матеріальні потреби сина.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 (провадження № 61-2065св23) зроблено висновок, що стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, жодних об`єктивних доказів щодо його доходу, стану здоров`я, наявність інших утриманців, матеріали справи не містять, що не виключає можливості відповідача надавати допомогу повнолітньому сину. Відповідач належних доказів щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину у заявленому позивачкою розмірі не надав.

Отже, відповідач як батько зобов`язаний утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки він спроможний надавати таку допомогу та сплачувати аліменти, у розмірі визначеному позивачкою, який фактично ним не спростовано.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937 св 21) зроблено висновок: «При цьому посилання апеляційного суду на відсутність доказів працевлаштування відповідача, що, за висновком суду, унеможливило встановити, чи дійсно він має можливість надавати дітям матеріальну допомогу, Верховний Суд визнає неспроможними, так як відповідач, маючи обов`язок у змагальному процесі доводити свої твердження (статті 12, 81 ЦПК України), не надав доказів, що не працює, приховував ці докази від позивача, а представник відповідача підтвердила факт його працевлаштування.

Колегія суддів наголосила на тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання, до чого зводилися основні доводи апеляційної скарги відповідача.

Такий виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.»

Отже, вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, судом не встановлено наявності обставин, які б перешкоджали відповідачу у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина, а відсутність відомостей про розмір доходів не свідчить про їх цілковиту відсутність та не звільняє батьків від утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись.

З урахуванням вищевказаних обставин та спільного обов`язку батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, до досягнення ним двадцяти трьох років та можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки та стягнути з відповідача на її користь аліменти у заявленому позивачкою розмірі 1/4 від його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 08.12.2025 р. і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, у залежності з тим, яка з цих подій настане першою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Матеріали справи не містять доказів щодо розірвання шлюбу між сторонами, вказану інформацію позивачка наводить лише у змісті позову.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Відповідно до ч.2 ст.179 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч.1 ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 1211, 20 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265, 280 - 284 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду 08.12.2025 р., і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, у залежності з тим, яка з цих подій настане першою.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати - судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Гнатущенко Ю.В.