ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2090/26 Справа № 214/4064/22 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/4064/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чепурнов Віталій Іванович, на додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року, яке постановлено суддею Сіденком С.І.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 жовтня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, про припинення стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2022 року у справі №214/9317/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь матері ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 аліменти в розмірі від усіх видів доходу(заробітку).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.12.2024 року №214/4072/22 встановлено, що в період часу з 15.05.2022 до 29.12. 2022 малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та перебував разом з батьком - позивачем ОСОБА_1 за місцем його проживання та фактично перебував на його утриманні (забезпеченні).

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: припинити стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2022 справа №214/9317/21 з дати набрання рішенням суду законної сили; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки від усіх видів її доходів, але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі заяви про видачу судового наказу та до досягнення дитиною повіноліття.

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що після припинення сторонами сімейних відносин, з літа 2019 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом із матір?ю. Батько дитини ОСОБА_1 ухилявся віід утримання малолітнього сина, у зв?язку з чим судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2022 року у справі №214/9317/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь матері ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів доходу(заробітку).

Посилаючись на невиконання ОСОБА_1 зобов`язань зі сплати аліментів на утримання їх спільного сина, стягнутих судовим наказом від 24.05.2022 у справі № 214/9317/21, просила суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.12.2021 по 01.10.2022, у сумі 42 488,66 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 об?єднано в одне провадження.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2025 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 15 вересня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Припинено нарахування та стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2022 справа №214/9317/21, за період часу з 15.05.2022 до 19.12.2022.

В іншій частині позову відмовлено у повному обсязі.

Додатковим рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.12.2021 по 01.10.2022, у сумі 42 488,66 грн. задоволено частково.

Стягнуто з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів нарахованих за рішенням суду від 214/9317/21 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.12.2021 по 15.05.2022, у сумі 26 848, 66 гривень.

Стягнуто на рахунок держави витрати зі сплати судового збору з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 в сумі 992 гривні 40 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чепурнов В.І., просить скасувати додаткове рішення суду і ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року визначено, що неповнолітній ОСОБА_3 з 15.05.2022 року по 29.12.2022 року проживав разом з батьком ОСОБА_1 , а потім знову продовжив постійно проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 . Суд не взяв до уваги, що виконавче провадження № 69248358 відкрито лише 17 червня 2022 року, тобто саме в період проживання дитини з батьком дитини ОСОБА_1 , який до 17 червня 2022 року не знав, ні про наявність судового наказу про стягнення аліментів, ні про наявність заборгованості по сплаті аліментів, які нібито утворилися з 15 травня 2022 року.

ОСОБА_2 , усвідомлюючи, що з 15 травня 2022 року їх спільна з ОСОБА_1 дитина перебуває на утриманні батька, 17 червня 2022 року подала судовий наказ в ВДВС, для того щоб в подальшому мати додаткові важелі впливу на колишнього чоловіка, у вигляді заборгованості по сплаті аліментів.

Боржник навіть не був обізнаний про необхідність перерахувати кошти на користь ОСОБА_2 , адже, син проживав у цей період з ним.

Більш того, одразу після отримання копії зустрічного позову, ОСОБА_1 звернувся до ВДВС та закрив всі богові зобов`язання і 15 листопада 2022 року державний виконавець Збітнєва К.В. винесла «Постанову про зняття арешту з коштів боржника», 15.11.2022 року винесла «Постанову про скасування заходів примусового виконання», 15.11.2022 року винесла «Постанову про зняття арешту з майна боржника».

Судом першої інстанції проігноровано той факт, що ОСОБА_1 є добросовісним платником аліментів і станом на жовтень 2025 року його переплата стягувачу аліментів ОСОБА_2 складає 35791 грн. 34 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому додаткове рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2025 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 15 вересня 2025 року, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 , припинено нарахування та стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2022 справа №214/9317/21, за період часу з 15.05.2022 до 19.12.2022, учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає додаткове рішення суду, яким розглянуто по суті зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених зустрічних позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 березня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Металургійного району м. Кривого Рогу .

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року у справі №214/9317/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь матері ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 аліменти в розмірі від усіх видів доходу(заробітку).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року, у справі №214/4072/22, яке учасниками справи не оскаржено та набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Вказаним рішенням встановлено, що в період часу з 15.05.2022 до 29.12.2022 малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та перебував разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання та фактично перебував на його утриманні (забезпеченні).

Суд першої інстанції, встановивши, що з вини ОСОБА_1 , який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за судовим рішенням, виникла заборгованість по сплаті аліментів, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з з останнього пені за несвоєчасну сплату аліментів, за період з 01.12.2021 по 15.05.2022, розмір якої, у відповідності до статті 196 СК України, не може перевищувати 100% заборгованості за аліментам, тобто 26 848, 66грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватись платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Частиною 3 ст. 195 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору судом.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (ч. 1 ст. 196 СК України).

Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1 та 2 ст. 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 в справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) зазначено, що: «у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2023 у справі №705/2656/21 уважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 у справі №572/1689/16-ц (провадження №61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».

Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.02.2021 в справі №461/7406/18 (провадження №61-2128св20) та від 28.10.2020 в справі №610/1213/17 (провадження №61-212св18).

Отже, відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

Судом у справі встановлено, що з ОСОБА_1 були стягнуті аліменти судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року у справі №214/9317/21, який перебував на виконанні Саксаганському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) з 17 червня 2022 року.

19 жовтня 2022 року державним виконавцем Саксаганському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) винесено постанову про розшук майна боржника (а.с. 127).

03 листопада 2022 року боржник ОСОБА_1 добровільно з?явився до Саксаганського відділу ДВС та надав письмові пояснення державному виконавцю та повідомив, що сплачувати аліменти не відмовляється, раніше коренспонеденцію не отримував (а.с. 180).

Державним виконавцем сформовано розрахунок заборгованості за виконавчим документом - судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року у справі №214/9317/21 (а.с. 125).

Отже, з матеріалів справи слідує, що обов`язок відповідача щодо сплати аліментів підтверджується судовим наказом, заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів

Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги на те, що боржник не був обізнаний про необхідність перерахувати кошти на користь ОСОБА_2 , адже, син проживав з ним, з огляду на наступне.

Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року, у справі №214/4072/22, встановлено, що в період часу з 15.05.2022 до 29.12.2022 малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та перебував разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання та фактично перебував на його утриманні (забезпеченні).

Отже, у період з 01.12.2021 по 15.05.2022 дитина перебувала на утримані матері, а батько дитини ОСОБА_1 мав усвідомлювати свій обов?язок з утримання малолітнього сина, однак, не надав суду доказів на виконання ним своїх зобов?язань.

За викладених обставин, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що з матеріалів справи та наданих ним доказів не вбачається свідомого та навмисного його ухиляння від сплати аліментів, а тому підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментних платежів відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що обставина непред`явлення судового наказу до примусового виконання протягом часу з 01.12.2021 до 17.06.2022, виключають вину платника аліментів у виникненні заборгованості, є неспроможними, оскільки обов`язок відповідача сплачувати аліменти встановлено положеннями ст. 180, 181 СК України та визначено судовим рішенням, стороною відповідача не доведено добровільного виконання ним вказаного обов`язку в спірний період.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто, формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої часткиаліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що:«правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства;

учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів;

невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи;

стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;

розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць.

Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

У справі, що переглядається, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів розраховується за період 01.12.2021 по 15.05.2022.

Сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 по аліментам, на який було нараховано пеню за прострочення їх сплати за вказанийперіод, становить 26 848, 66 грн, а тому розмір пені не повинен перевищувати цієї суми, що було враховано судом першої інстанції.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чепурнов Віталій Іванович, - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: