КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/4389/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/15099/25

05 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Ящук Т.І.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шаповалової К.В., у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року Комунальне підприємствовиконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що з 01.05.2018 року Комунальне підприємствоВиконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 року до 31.10.2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ); з 01.11.2021 року, у зв`язку із зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

На виконання вимог законодавства, КП "Київтеплоенерго" на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені: договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085) (надалі - договір). Також на веб-сайті позивача оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.

Підтвердженням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов, як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ є, у тому числі, факт отримання послуг споживачем.

Будинок за адресою АДРЕСА_1 , в цілому під`єднаний до мереж тепло - та водопостачання, а отже, відповідач/відповідачі, які проживають в квартирі АДРЕСА_2 за зазначеною адресою, є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 року - споживачами послуг з ТЕ/ПГВ.

Відповідач від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 року - від послуг з ТЕ/ПГВ, у встановленому чинним законодавством порядку, не відмовлявся (не відключався).

Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 року послуги з ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.

Відповідно до вимог законодавства споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Проте, відповідачка, у порушення вимог законодавства у сфері комунальних послуг, своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з ЦО/ЦПГВ та з ТЕ/ПГВ, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.05.2025 року складає 124 725,13 грн: за період з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року заборгованість за послуги з централізованого опалення складає суму 46971,11 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води - 11816,13 грн, за період з 01.11.2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії становить суму 54 907,54 грн; заборгованість за послуги з постачання гарячої води - 8630,53 грн.

Відповідно до вимог Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 року, а також Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані були сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також й плату за абонентське обслуговування.

За вищевказаною адресою у відповідачки також існує заборгованість у період до 31.10.2021 року зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 202,37 грн; за період з 01.11.2021 року заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1437,35 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 760,10 грн.

Крім того, на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18 (далі договір цесії), укладеного між ПАТ «Київенерго» (далі - кредитор) та Комунальним підприємствомвиконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - новий кредитор), позивач набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 28532,30 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4780,74 грн.

Відповідачка, як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України та статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зобов`язана також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової, трьох процентів річнихта пені на суму простроченої заборгованості.

З урахуванням наведених обставин, позивач Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 189 289,04 грн, яка складається із:

заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 28532,30 грн. (рахунок № НОМЕР_1 ), інфляційної складової боргу у розмірі 4707,83 грн., трьох відсотків річних у розмірі 1139,73 грн. (рахунок № НОМЕР_2 );

заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 4780,74 грн. (рахунок № НОМЕР_3 ), інфляційної складової боргу у розмірі 788,82 грн., трьох відсотків річних у розмірі 190,97 грн. (рахунок № НОМЕР_2 );

заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 46971,11 грн. (рахунок № НОМЕР_1 ); інфляційної складової боргу у розмірі 7750,23 грн., трьох відсотків річних у розмірі 1876,27 грн. (рахунок № НОМЕР_2 );

заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021рокупослуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 11816,13 грн. (рахунок № НОМЕР_3 ); інфляційної складової боргу у розмірі 1949,66 грн., трьох відсотків річних у розмірі 472,00 грн. (рахунок № НОМЕР_2 );

заборгованості за спожиті з 01.11.2021рокупослуги з постачання теплової енергії у розмірі 54907,54 грн (рахунок № НОМЕР_1 ), інфляційної складової боргу у розмірі 7055,24 грн., трьох відсотків річних у розмірі 1680,87 грн., пені у розмірі 2045,06 грн. (рахунок № НОМЕР_2 );

заборгованості за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 8630,53 грн. (рахунок № НОМЕР_3 ), інфляційної складової боргу у розмірі 1045,43 грн., трьох відсотків річних у розмірі 247,56 грн., пені у розмірі 301,20 грн. (рахунок № НОМЕР_2 );

заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1437,35 грн. (рахунок № НОМЕР_4 );

заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 760,10 грн (рахунок № НОМЕР_5 );

заборгованості з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 202,37 грн, (рахунок № НОМЕР_6 );

заборгованості за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн (рахунок № НОМЕР_5 );

судових витрат:судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн. (рахунок № НОМЕР_2 ).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2025 року позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість:

за спожиті послуги з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року у розмірі 13031,29 грн, інфляційну складову у розмірі 2150,17 грн та 3% від суми боргу - 518,45 грн;

за спожиті послуги з централізованого гарячого водопостачання за період до 01 травня 2018 року у розмірі 3284,94 грн, інфляційну складову у розмірі 555,13 грн та 3% від суми боргу - 139,35 грн;

за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 46971,11 грн, інфляційну складову у розмірі 7750,23 грн та 3% від суми боргу - 1876,27 грн;

за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 11816,13 грн, інфляційну складову у розмірі 1949,66 грн та 3% від суми боргу - 472,00 грн;

за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 54907,54 грн, інфляційну складову у розмірі 7055,24 грн та 3% від суми боргу - 1680,87 грн, пеню - 1476,34 грн;

за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги постачання гарячої води у розмірі 8630,53 грн, інфляційну складову у розмірі 1045,43 грн та 3% від суми боргу - 247,56 грн, пеню - 219,66 грн;

за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 1437,35 грн;

за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 760,10 грн;

за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 202,37 грн,

що загалом складає 168 177,72 грн, а також суму судового збору у розмірі 2690,29 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи. Вважає, що рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона відповідача посилались в обгрунтування своїх заперечень.

Зазначає, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 21.08.2015 року, а фактичним її місцем проживання є адреса: АДРЕСА_4 - адреса реєстрації її чоловіка ОСОБА_2 з часу реєстрації їх шлюбу (14.07.2007 року).

Отже, вона не проживала увищезазначеній квартирі АДРЕСА_5 , не укладала жодних договорів чи угод з виконавцями чи надавачами житлово-комунальних послуг та фактично їх не отримувала. Жодних доказів фактичного користування чи отримання нею таких послуг, матеріали судової справи не містять.

Разом з тим, зазначена квартира АДРЕСА_5 є власністю ОСОБА_2 (договір дарування від 19.08.2015 року № 1272), який в силу ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є належним «споживачем» житлово-комунальних послуг та несе в першу чергу, як власник квартири,зобов`язання з оплати комунальних послуг за своє житло, укладає відповідні договори з виконавцями таких послуг, фактично отримує їх, як власник житла та сплачує плату за них у встановлені строки, незалежно від того, проживає він в даному житлі, чи ні.

Вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права - Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», які відновлюють та захищають права відповідача, а також невірно застосував норми ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо законодавчого зв`язку між зареєстрованою особою та зареєстрованою особою, що фактично отримує житлово- комунальні послуги та несе зобов`язання з оплати таких послуг солідарно зі споживачем (власником житла).

Суд першої інстанції також не застосував норми ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої власник зобов`язаний утримувати своє майно, якщо інше не передбачено договором або законом.

Не погоджується відповідачка і з наданими позивачем розрахунками заборгованості посилаючись на те, що розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період 01.09.2015року- 31.05.2025 року - не підписані уповноваженою особою позивача, а тому не є документами та, відповідно, доказами, що фіксують певні обставини та зобов`язання.

Вищенаведені розрахунки заборгованості за житлово-комунальні послуги не є первинними документами, які створюють чи фіксують юридичні зобов`язання.

На переконання сторони відповідача, первинними документами, які свідчать про надання послуг та споживання чи користування ними, є акти, договори та інші документи, в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, сформований позивачем станом на 01.05.2018року на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.20.2018 року № 602-18 розрахунок містить право вимоги до неї, ОСОБА_1 , за період з 2015 року до 2018 року з посиланням на підтверджену заборгованість, яка підлягає стягненню на підставі судового рішення. Проте, жодного судового рішення позивачем до справи не додано (аркуш справи 28-29).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.

Представник позивача Комунального підприємства виконавчого органу Київради ( Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в судове засідання не з?явився. Про день та час розгляду справи апеляціцйним судом позивач повідомлений у встановленому законом порядку.

04 лютого 2026 року на адресу апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_4 про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв?язку із неявкою цієї особи до суду.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 211, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника позивача.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідачки, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) та Додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржників щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період 1 серпня 2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору.

Тобто, з 1 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювало КП «Київтеплоенерго».

З 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Будинок по АДРЕСА_6 під`єднаний до мереж тепло - та водопостачання, тобто, мешканці квартир, що розташовані в будинку, є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року - споживачами послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 а зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та є споживачем вищезгаданих послуг за вказаною адресою.

Відповідно до договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», позивач прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 780,74 грн та з централізованого опалення - у розмірі 28 532, 30 грн.

Крім того, відповідачка у період з травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року не сплачувала кошти за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, унаслідок чого у неї утворилася заборгованість з оплати вказаних послуг у розмірі 46 971,11 грн та 11 816,13 грн, відповідно. Також відповідачка має заборгованість за несплату послуг з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 202,37 грн.

Починаючи з 01 листопада 2021 року, відповідачка не належним чином сплачувала кошти за надані їй послуги: з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість у розмірі 54 907,54 грн та 8630,53 грн, відповідно, а також заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії - 1 437,35 грн та за абонентське обслуговування за постачання гарячої води - 760,10 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд першої істанції вважав встановленим факт порушення відповідачкою прав позивача у зв`язку з несплатою нею вартості наданих позивачем послуг, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, абонентське обслуговування та обслуговання вузлів комерційного обліку, а також 3% річних від сум боргу, їх інфляційної складової боргу та пені в загальному розмірі 168 177,72 грн є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, а відтак, керуючись приписами ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідачки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2025 року відповідає.

Відповідно до абзацу 10 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Правовідносини з надання фізичним особам послуг з центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач) (частини перша, друга статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (частина третя статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання. Може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей, тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Нормами ЦК України встановлено, що якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої воли свідчить про надання вкказаних послуг позивачем всім мешканцям будинку.

Відповідачка від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).

Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків за надані на спожиті послуги.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц) зазначено, в залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас, відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону, такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до витягу № 13183936 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, станом на 03.06.2025 року за адресою АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_1 з 21.08.2015 року.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 , в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є споживачем комунальних послуг, які надаються позивачем за вказаною адресою, без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, теплової енергії та абонентського обслуговування, а тому не звільняється від оплати послуг у повному обсязі.

Також, з матеріалів справи вбачається, що протягом вказаного позивачем періоду відповідачка, споживаючи комунальні послуги, не надсилала позивачу жодних скарг чи претензій (передбачених пунктом 37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня №630 та статтями 27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачці житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.

Аналогічні висновки були зроблені у постановах Верховного Суду у справах від 29 листопада 2019 року № 645/5401/17 та від 31 жовтня 2019 року № 465/5138/15-ц.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачки за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 28532,30 грн. (рахунок № НОМЕР_1 ); інфляційна складова боргу у розмірі 4707,83 грн., три відсотки річних у розмірі 1139,73 грн. (рахунок № НОМЕР_2 ); заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 4780,74 грн. (рахунок № НОМЕР_3 ); інфляційна складова боргу у розмірі 788,82 грн., три відсотки річних у розмірі 190,97 грн. (рахунок № НОМЕР_2 ); заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 46971,11 грн. (рахунок № НОМЕР_1 ); інфляційна складова боргу у розмірі 7750,23 грн., три відсотки річних у розмірі 1876,27 грн. (рахунок № НОМЕР_2 ); заборгованість за спожиті з 01.05.2018рокупо 31.10.2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 11816,13 грн. (рахунок № НОМЕР_3 ); інфляційна складова боргу у розмірі 1949,66 грн., три відсотки річних у розмірі 472,00 грн. (рахунок № НОМЕР_2 ); заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 54907,54 грн (рахунок № НОМЕР_1 ); інфляційна складова боргу у розмірі 7055,24 грн., три відсотки річних у розмірі 1680,87 грн., пеня у розмірі 2045,06 грн. (рахунок № НОМЕР_2 ); заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 8630,53 грн. (рахунок № НОМЕР_3 ); інфляційна складова боргу у розмірі 1045,43 грн., три відсотки річних у розмірі 247,56 грн., пеня у розмірі 301,20 грн. (рахунок № НОМЕР_2 ); заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1437,35 грн. (рахунок № НОМЕР_4 ); заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 760,10 грн (рахунок № НОМЕР_5 ); заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 202,37 грн, (рахунок № НОМЕР_6 ); заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн (рахунок № НОМЕР_5 ).

Зазначений розрахунок відповідачем у справі не спростовано. Контррозрахунок не надано. Натомість відповідачкою у відзиві на позов в суді першої інстанції було заявлено про застосування судом позовної давності до заявлених вимог, яка була підтримана представником відповідачки у судовому засіданні в суді першої інстанції.

У справі № 755/13805/16-ц (провадження № 14-208цс21) вказано, що «суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто, позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки оплата комунальних послуг носить характер періодичних платежів, то позовна давність застосовується до кожного платежу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1, 5статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Застосувавши строки позовною давності, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (з урахуванням застосованої позовної давності), у розмірі 13 031,29 грн та 3 284,94 грн відповідно; заборгованості за період з травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 46 971,11 грн та 11 816,13 грн, відповідно; та заборгованості за несплату послуг з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 202,37 грн; заборгованості нарахованої, починаючи з 01 листопада 2021 року, за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 54 907,54 грн та 8 630,53 грн, відповідно, а також заборгованості по платі за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 1 437,35 грн та за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 760,10 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги, у випадку прострочення сплати коштів, було поновлено на підставі постанови КМУ від 29 грудня 2023 року № 1405, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, тобто такі нарахування проводяться з 31 грудня 2023 року.

Судом першої інстанції було здійснено, судом апеляційної інстанції перевірено, перерахунок 3% річних від суми боргу та його інфляційної складової щодо заборгованості, яка утворилася до травня 2018 року, з урахуванням позовної давності, а відтак 3% річних та інфляційна складова щодо заборгованості за централізоване опалення, яка виникла до травня 2018 року становить: 2150,17 грн та 518, 45 грн, відповідно; 3% річних та інфляційна складова щодо заборгованості за централізоване гаряче водопостачання, яка виникла до травня 2018 року становить: 555,13 грн та 139,35 грн, відповідно.

Позивачем здійснено, судом першої та апеляційної інстанції перевірено, нарахування 3% річних та розміру інфляційних втрат на суми заборгованості за несплату коштів, а саме: за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021року, заборгованість складає 46 971,11 грн, то інфляційна складова боргу становить 7 750,23 грн, а 3% річних становить 1 876,27 грн; за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року, заборгованість складає 11 816,13 грн, то інфляційна складова боргу становить 1 949,66 грн, а 3% річних становить 472,00 грн; за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року заборгованість складала 54 907,54 грн, то інфляційна складова боргу становить 7 055,24 грн, а 3% річних становить 1 680,87 грн; за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року, заборгованість складає 8 630,53 грн, то інфляційна складова боргу становить 1 045,43 грн. 3% річних становить 247,56 грн.

Відповідачем контррозрахунку ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Пунктом 10 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу (ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2 045,06 грн та 301,20 грн, яка утворилася у зв`язку із непогашенням заборгованості за спожиті у період з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, відповідно.

Відповідно до положень статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивачем здійснювалося нарахування пені у період з січня 2024 року по кінець травня 2025 року. Позов до суду було подано у липні 2025 року.

Таким чином, зважаючи на положення статті 258 ЦК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано застосував позовну давність до заборгованості по пені, яка виникла за послуги з постачання гарячої води, до липня 2025 року.

Відтак, здійснивши перерахунок пені, в межах строків позовної давності, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення із відповідача на користь позивача пені у розмірі 1476,34 грн та 219,66 грн, яка утворилася у зв`язку із непогашенням заборгованості за спожиті у період з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, відповідно.

Відповідачем не було надано контрозрахунку.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції щодо наявінсть правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не проживала і не проживає в квартирі АДРЕСА_5 , житлово-комунальних послуг фактично не отримувала, а власником вказаної квартири є її чоловік ОСОБА_3 (договір дарування від 19.08.2015 року № 1272), який в силу ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є належним «споживачем» житлово-комунальних послуг, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до витягу № 13183936 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, станом на 03.06.2025 року за адресою АДРЕСА_3 зареєстрована АДРЕСА_7 з 21.08.2015 року.

Такими чином, в силу вимог закону відповідачка несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідачка не надала суду відомостей про те, що у період з 1 травня 2018 року по день звернення до суду вона зверталась із заявами до позивача в яких повідомляла про те, що не проживає за адресою свого місця реєстрації, не зазначала про поважність причин своєї відсутності, тощо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Таким чином, дієздатні особи, які зареєстровані у житлі споживача та які виконали солідарний обов`язок, щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого споживача їх відшкодування або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з споживача, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Відповідач не зверталися до позивача з приводу здійснення неправомірного нарахування їй заборгованості та/чи перерахунку заборгованості з оплати наданих позивачем послуг в спірний період.

Жодних звернень або претензій від відповідачки щодо неотримання/ненадання/не користування послугами з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води чи/або звернень щодо перерахунку/невірних нарахувань за надані послуги за адресою: АДРЕСА_3 до КП «Київтеплоенерго» не надходило і таких матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не укладала жодних договорів чи угод з виконавцями чи надавачами житлово-комунальних послуг, правильності висновків суду першої інстанції також не спростовують, з огляду на наступне.

Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІУ та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VІІІ, Постановою КМУ від 11.12.2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» (далі - постанова КМУ від 11.12.2019 № 1182) та Постановою КМУ від 21.08.2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» (далі - постанова КМУ від 21.08.2019 року №830).

Відповідно до вимог вказаних вище нормативно - правових актів послуги з ЦО/ЦПГВ та послуги з ТЕ/ПГВ надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на основі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання.

На виконання вимог законодавства, КП «Київтеплоенерго», на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені: договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085).

Будинок за адресою: АДРЕСА_6 в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира АДРЕСА_2 за зазначеною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже, відповідачка, право користування вказаною квартирою зареєстровано у встановленому законом порядку, є споживачем послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 споживачем послуг з ТЕ/ПГВ.

Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачці послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 року послуги з ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачці платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідачка споживає надані послуги та зобов`язана оплатити їх вартість.

Обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.

Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не погоджується з розрахунками заборгованості наданими позивачем, посилаючись на те, що розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період 01.09.2015 року - 31.05.2025 року - не підписані уповноваженою особою позивача, а тому не є документами та, відповідно, доказами, що фіксують певні обставини та зобов`язання, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачка не спростував розмір заборгованості, нарахованої позивачем, належними та допустимими доказами та не надала суду доказів повної чи часткової оплати вказаної заборгованості.

Тому суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що позивач має право вимагати від відповідачки - споживача послуг - їх оплати у повному обсязі за встановленими тарифами і розцінками, а відповідачка, як сторона, що послуги отримала, але не виконала свої зобов`язання, допустилапрострочення в оплаті, - зобов`язана сплатити позивачу за надані ним послуги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені відповідач ем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:Судді: