Провадження № 2/175/2455/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" лютого 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Яшиної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя, в обґрунтування якого вказує на те, опікунон недієздатної ОСОБА_1 є ОСОБА_2 . 12 листопада 1977 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . За час сумісного життя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 побудували житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Оригінал правовстановлюючого документу втрачений і 01.02.2018 року ОСОБА_5 звернувся до державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори з заявою про видачу дублікату договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво житлового будинку, посвідченого 11.10.1979 року за №5046. Постановою державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори від 01.02.2018 року ОСОБА_5 відмовлено у видачі дублікату договору, оскільки архівні документи за 1979 рік передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який на даний час знаходиться в районі проведення антитерористичної операції на території, яка не є підконтрольною Українській владі.

Після смерті ОСОБА_5 донька ОСОБА_3 звернулась до державного нотаріуса Другої Краматорської ДНК Костюкової Н.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки донькою померлого не надані правовстановлюючі документи, щодо належності майна спадкодавцеві. Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2025р. за ОСОБА_3 (донькою) визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що вищезазначений будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_5 . Опікун недієздатної ОСОБА_1 ОСОБА_2 18 серпня 2025 року звернувся до державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюкової Н.С. із заявою щодо отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частку спільної сумісної власності подружжя, але отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надав оригінали правовстановлюючих документів на будинок.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на частку будинку спільного сумісного майна подружжя.

Представник позивача про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлена належним чином, подавала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримала позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 19.03.2025 року, ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , про що 12.11.1977 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис №1689. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_7 .

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 15.03.2017 року у справі №234/17213/16-ц ОСОБА_1 визнано недієздатною та призначено опікуном її доньку ОСОБА_3 .

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14.11.2023 року у справі №606/1327/23 змінено опікуна недієздатної ОСОБА_1 шляхом призначення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01.02.2018 року ОСОБА_5 звернувся до державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори з заявою про видачу дублікату договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво житлового будинку, посвідченого 11.10.1979 року за № 5046.

Постановою державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори від 01.02.2018 року ОСОБА_5 відмовлено у видачі дублікату договору, оскільки архівні документи за 1979 рік передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який на даний час знаходиться в районі проведення антитерористичної операції на території, яка не є підконтрольною Українській владі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що 19.12.2019 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис №3844, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки щодо реєстрації місця проживання на день смерті № НОМЕР_2 , року ОСОБА_5 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також зареєстрований син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

21.07.2020 року ОСОБА_3 звернулася до державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_5 .

Постановою державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори від 21.07.2020 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки не були надані правовстановлюючі документи щодо належності майна спадкодавцеві.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2025 року у справі №175/13756/24 за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також вищезгаданим рішенням було встановлено, що 17.06.2020 року ОСОБА_8 відмовився від спадщини після смерті батька, що підтверджується заявою, посвідченою державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області серія НОМЕР_3 , зареєстрованою в реєстрі за №64.

Опікун недієздатної ОСОБА_1 ОСОБА_2 18 серпня 2025 року звернувся до державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюкової Н.С. із заявою щодо отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частку спільної сумісної власності подружжя, але отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надав оригінали правовстановлюючих документів на будинок.

Як вбачається з довідки №36826 щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, виданої Управлінням реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради від 20.08.2024 року, право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 . Документ на підставі якого виникло право власності - договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво житлового будинку, посвідчений 2-ю Краматорською ДНК 11.10.1979 року за № 5046. Прийнято по акту приймання дома, затвердженого рішенням міськради від 07.12.1984 р. №687. Інформація надана згідно реєстрових книг від КП «БТІ».

На підтвердження права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , також надано виписку з рішення виконкому Краматорської міської ради від 04.05.1988 року №191 про те, що ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , технічний паспорт на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_5 зазначений як власник, домову книгу для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , а також довідку БТІ від 15.12.2017р. №2018 та від 06.11.2003р. №8349 щодо права власності на зазначений житловий будинок ОСОБА_5 .

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Як слідує з ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України вважається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.12постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі ст. 368 ЦК України спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що уразі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.08.2025 року, опікуну недієздатної ОСОБА_1 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку спільного сумісного майна подружжя частки будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не надано оригінали правовстановлюючих документів на будинок. Враховуючи вищенаведене, виникла необхідність в судовому порядку визнати право власності на частку в спільному майні подружжя за ОСОБА_1 на вказаний вище будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає поділу в рівних частках по частині кожному, а спадщина відкрита після смерті ОСОБА_5 на 1/2 частину будинку, право власності на яку було визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи усі наведені докази по справі, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на частки будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню, оскільки, вказана квартира набута подружжям під час шлюбу, належала їм на праві спільної сумісної власності і є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу по частині, але отримати свідоцтво про право власності на частку спільного сумісного майна подружжя, а саме на житловий будинок в нотаріальній конторі не може, її право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Керуючись статтями статтями 2, 4, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), право власності на 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (підписання, складання повного судового рішення).

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова