Справа № 727/2229/26
Провадження № 6/727/22/26
УХВАЛА

про відмову у задоволенні подання

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

17 лютого 2026 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:

головуючого судді Дубець О.С.

за участю секретаря судового засідання Вовкун Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Ткача Володимира Івановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ткач Володимир Іванович звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівців із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України знаходяться виконавчі провадження № 79704474, № 77469038, № 75570535.

За вказаними виконавчими документами боржником є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , який згідно з матеріалами виконавчого провадження є громадянином України.

Судові рішення на день звернення із поданням боржником не виконані, декларація не надана, будь-яких дій, спрямованих на їх виконання, не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавцем 05.02.2026 на адресу боржника надсилався виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак боржник на виклик не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

Згідно з відповіддю Державної міграційної служби України боржник документований паспортами України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 , виданий 21.08.2017, орган, що видав 7302, та серії НОМЕР_3 , виданий 21.03.2014, орган, що видав 1401.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, зокрема, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що боржнику належить нерухоме майно на праві власності. Доходи ОСОБА_1 не одержує.

Отже, вказує виконавець, рішення боржником виконані не були, що призвело до вжиття щодо нього заходів примусового виконання.

На підставі наведеного старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ткач Володимир Іванович просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу - боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до виконання боржником фінансових зобов`язань.

Старший державний виконавець Ткач В.І. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд подання в його відсутності.

Згідно з частиною 4 статті 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини справи.

Судом встановлено, що на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в провадженні старшого державного виконавця Ткача В.І. перебуває зведене виконавче провадження № 80173869 в якому об`єднані виконавчі провадження № 79704474, № 77469038, № 75570535.

Так, 11 березня 2025 року старшим державним виконавцем Ткачем В.І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 77469038 з примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Український банк реконструкції та розвитку» грошових коштів у розмірі 14530865,76 грн, судового збору 3654,00 грн, відповідно до виконавчого листа №242/3704/14 від 01 липня 2024 року, виданого Селидівським міським судом Донецької області.

23 липня 2025 року старшим державним виконавцем Ткачем В.І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 75570535 з примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної митної служби України Чернівецька митниця штрафу у розмірі 17000,00 грн, відповідно до постанови №0468/40800/23 від 06 грудня 2023 року, виданої Державною митною службою України Чернівецька митниця.

28 листопада 2025 року старшим державним виконавцем Ткачем В.І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 79704474 з примусового стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Буковинська взуттєва фабрика «Кайрос» грошових коштів у розмірі 2023293,35 грн, відповідно до наказу №926/869-б/23 від 05 листопада 2025 року, який виданий Господарським судом Чернівецької області.

З актів старшого державного виконавця Ткача В.І. від 15 грудня 2025 року та 18 грудня 2025 року вбачається, що виходом за адресою, вказаною у виконавчих документах, а саме: АДРЕСА_1 , дверей квартири ніхто не відчиняє. Транспортних засобів, що належать боржнику, у дворі будинку не виявлено.

22 грудня 2025 року старшим державним виконавцем Ткачем В.І. був направлений запит державного/приватного виконавця на адресу ряду державних установ з метою отримання інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником ОСОБА_1 .

Відповідно до наданих відповідей на вказаний запит, встановлено, що щодо ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявна інформація про зареєстроване за боржником нерухоме майно, яке знаходиться в м. Донецьк та в м. Макіївка Донецької області, тобто на тимчасово окупованій території рф.

Згідно з відповіддю Державної міграційної служби України боржник документований паспортами України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 , виданий 21.08.2017, орган, що видав 7302, та серії НОМЕР_3 , виданий 21.03.2014, орган, що видав 1401.

05 лютого 2026 року старшим державним виконавцем Ткачем В.І. за адресою місця проживання ОСОБА_1 був направлений виклик державного/приватного виконавця з вимогою з`явитися до виконавця 12 лютого 2026 року о 10:00 год. та надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання, а також надати достовірні відомості про доходи та місце роботи.

Так, згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином. У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин (правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 331/8536/17-ц, провадження № 61-6899св19).

Відповідно до вимог статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у нього є всі реальні можливості виконати цей обов`язок (наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з огляду на викладене, значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених рішенням», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», як то: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Отже, передбачені законом юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон можуть бути установлені судом не за наявність факту невиконання зобов`язання, установленого рішенням суду, а за ухилення від його виконання.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем вказано, що судові рішення боржником не виконані, декларація не надана, будь-яких дій, спрямованих на їх виконання, не здійснено, однак не визначено в чому саме полягає ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань виконавчими документами. Будь-яких доказів ухилення боржника від виконання рішення суду, а також доказів про реальну можливість боржника виконати зазначене рішення матеріали подання не містять.

Долучені до подання письмові матеріали факту умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання виконавчих документів не підтверджують, що боржник в будь-який спосіб отримував кореспонденцію від виконавця, в тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження та виклик про з`явлення для надання пояснень та достовірних відомостей про доходи та місце роботи у відповідності до вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», уникав виклику чи навмисно не виконував вимоги виконавця, приховував майно, змінив місце проживання чи роботи з метою ухилення від виконання виконавчих проваджень №79704474, №77469038, №75570535.

В даному випадку державний виконавець мав навести, в чому саме полягає факт ухилення боржника від виконання рішення, так як сам по собі факт наявності виконавчих проваджень та вчинення певних виконавчих дій не можуть бути належною підставою обмеження права боржника у виїзді за межі України. Крім того, доведення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язання покладено саме на державного виконавця.

Суд зауважує, що сам по собі факт відкриття виконавчого провадження, направлення сторонам копії постанов про відкриття виконавчого провадження (докази про направлення боржнику виконавцем суду не надані), складання двох актів державного виконавця від 15 грудня 2025 року та 18 грудня 2025 року про вихід державного виконавця за адресою боржника: АДРЕСА_1 , направлення запиту державного/приватного виконавця на адресу ряду державних установ з метою отримання інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником, а також невиконання боржником зобов`язання самостійно, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків.

Суд також бере до уваги те, що згідно з матеріалами виконавчого провадження, виявлене нерухоме майно, яке належить боржнику, знаходиться на окупованій території.

Зазначена обставина є загальновідомою, тому відповідно до положень частини 3 статті 82 ЦПК України, не потребує доказуванню.

В своєму поданні, державний виконавець, обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що ОСОБА_1 в добровільному порядку рішення суду не виконує.

Разом з тим, враховуючи, що нерухоме майно, яке належить боржнику, знаходиться на окупованій території і на нього неможливо звернути стягнення, іншого майна належного боржнику, та грошових коштів, на яке можливо звернути стягнення, виконавцем не виявлено, доказів ухилення боржником ОСОБА_1 від виконання рішень судів матеріали подання не містять, суд доходить висновку, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є необґрунтованим, відтак в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 258-261, 353, 354, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити старшому державному виконавцю Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ткачу Володимиру Івановичу в задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: https://court.gov/ua/sud2414.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Дубець О.С.