Провадження №2/756/730/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Тихої О.О.,

за участі секретаря судового засідання Косянчук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

30.01.2026 до суду від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що сторонами укладена третейська угода у формі третейського застереження у договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 21.01.2018. Так, п. 5.2 договору визначено, що усі спори між сторонами, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України. В процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватися Регламент Третейського Суду.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши клопотання, матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи 21.01.2018 між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 21.01.2018 на придбання товару - LCD телевізора Samsung UE40, строком на 24 місяці, тобто до 21.01.2020, зі сплатою 0,00001% річних.

Пунктом 5.2 вказаного Договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що всі спори між сторонами, що виникають за цим Договором або у зв`язку з ним (у тому числі щодо його тлумачення, виконання або порушення, зміни, припинення, розірвання або визнання недійсним), підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Зазначені положення дають підстави для висновку, що обов`язковою умовою для закриття провадження у справі є встановлення судом наступних обставин - третейська угода не є недійсною; угода не втратила чинність; третейська угода може бути виконана.

Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейський суди» встановлено, що спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 6 Закону України «Про третейський суди» зазначено, що третейські суди не розглядають справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до пунктів 1-1, 11 чистини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб`єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають із споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України, зокрема у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1716цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-187цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-2712цс15, з яким у подальшому погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження № 14-336цс18).

Враховуючи викладене, оскільки кредит по договору № 0 від 21.01.2018 надавався ОСОБА_1 на поточні потреби, суд дійшов висновку про те, що спір по вказаному договору не може бути переданий на вирішення третейському суду, відтак заява представника відповідача про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 260, 261, 353-355, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача - адвоката Навальнєва Олександра Юрійовича, про закриття провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею та оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.О. Тиха