Дата документу 17.02.2026
Справа № 334/8861/25
Провадження № 2/334/529/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

17 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Іванової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні суду цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення суми,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 140 617,17 гривень, з яких: заборгованість по кредиту 60 214,44 грн., заборгованість по відсотках 80 402,73 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 28.08.2021 року ОСОБА_1 уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» договір про надання споживчого кредиту №691587, за умовами якого отримав кредит у розмірі 62 500 грн. строком на 1096 днів (до 28.08.2024 року) зі сплатою 85% річних та 25% в день за перший день користування кредитом. Кредитні кошти надані шляхом безготівкового зарахування позичальнику.

Позичальник, в порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим ТОВ «Слон Кредит» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на підставі договору факторингу від 31.01.2025 року №31012025 право вимоги до відповідача за вищевказаним договором, що в тому числі підтверджується реєстром боржників до названого договору.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі

Ухвалою суду від 24.10.2025 року відкрито загальне провадження у справі.

Ухвалою суду від 10.12.2025 року зарито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судові засідання не з`явився. Про час, дату і місце їх проведення повідомлявся у встановленому порядку.

Частиною сьомою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) визначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом

28.08.2021 року ОСОБА_1 уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» договір про надання споживчого кредиту №691587, за умовами якого отримав кредит у розмірі 62 500 грн. строком на 1096 днів (до 28.08.2024 року) зі сплатою 85% річних та 25% в день за перший день користування кредитом.

Відповідно до пункту 2.1. договору №691587 від 28.08.2021 року ТОВ «Слон Кредит» надало кредит у розмірі 50 000 грн. шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок позичальника, а 12 500 грн. було переховано самому ТОВ «Слон Кредит» в рахунок погашення 25% за користування за перший день.

Згідно із платіжним дорученням №8254 від 28.01.2021 року ТОВ «Слон Кредит» здійснило перерахування грошових коштів у сумі 50 000 грн. на користь ОСОБА_1 .

У період з 27.09.2021 року по 27.01.2022 року здійснив погашення кредиту на загальну суму у 24 251,50 грн.

ТОВ «Слон Кредит» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на підставі договору факторингу від 31.01.2025 року №31012025 право вимоги до відповідача за вищевказаним договором, що в тому числі підтверджується реєстром боржників до названого договору.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом встановлено, що первісний кредитор фактично надав позичальнику кредит у розмірі 50 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8254 від 28.01.2021 року та умовами, визначеними у п. 2.1 договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору №691587 від 28.08.2021 року ТОВ «Слон Кредит» здійснило зарахування 12 500 грн. самому собі в рахунок погашення 25% за користування за перший день. Тобто фактично ці грошові кошти позичальнику не надавались і відповідної заборгованості у ОСОБА_1 не виникло і не існує.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).

Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).

Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості.

Визначаючи розмір заборгованості з урахуванням інфляційних втрат, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості та інфляційних втрат), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасника справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України унормовано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено видачу кредиту лише у розмірі 50 000 грн., оскільки інша частина коштів фактично не була надана позичальнику, а залишилась у кредитора.

Крім того, позивач просить суд стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн., які складаються з надання первинної консультації замовнику у справі вартістю 4000 грн., підготовки пропозиції вартістю 6000 грн. та підготовки та подання позовної заяви вартістю 15 000 грн.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (наприклад, п. 40 рішення «Радченко проти України») заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що витрати на «надання усної консультації замовнику у справі вартістю 4000 грн.» та «підготовки пропозиції вартістю 6000 грн.» неможна віднести до неминучих витрат заявника, а тому покладення їх відшкодування на відповідача становитиме надмірний тягар.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (юридична адреса: м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, ) заборгованість за кредитним договором №8254 від 28.01.2021 року у розмірі 50 000 грн. за тіло кредиту та 80 402,73 грн., а усього 130 402 (сто тридцять тисяч чотириста дві) гривні 73 копійки.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (юридична адреса: м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, ) судовий збір у сумі 2 808 (дві тисячі вісімсот вісім) 04 копійки та 13 910 (тринадцять тисяч дев`ятсот десять) гривень 40 копійок витрат на правову допомогу.

В задоволені решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін