КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3341/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про встановлення факту батьківства,-

установив:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту батьківства, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ГУ ПФУ в м. Києві, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 .

В обґрунтування поданої заяви зазначала, що вона з грудня 2018 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час спільного проживання в них народилась спільна дитина - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.03.2021 Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було зареєстровано факт народження ОСОБА_8 , про що було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Ім`я та по-батькові дитини було записано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за її вказівкою, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №2 від 11.03.2021 року.

Протягом наступних років вона разом з ОСОБА_7 та їх спільною дитиною ОСОБА_8 проживали однією сім`єю в АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №56/4 від 09.02.2023 та Актом фактичних обставин проживання особи без реєстрації №57/4 від 09.02.2023, складеними та виданими Координаційним комітетом органів самоорганізації населення Мирноградської міської територіальної громади.

З початком повномасштабної війни російської федерації проти України ОСОБА_7 з квітня 2022 року був мобілізований до лав Збройних Сил України та приймав безпосередню участь в обороні нашої держави. Однак під час проходження служби загинув внаслідок вибухової травми, отриманої під час участі у бойових діях біля с. Терни, Лиманського району Донецької області 25.01.2023 року, що підтверджується копією Лікарського свідоцтва про смерть, №10-12/305ДМ/2023, виданого Комунальним закладом охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи.

06.02.2023 Коростенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було складено відповідний актовий запис №168 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

Похований ОСОБА_7 на кладовищі в с. Мединівка Коростенського району Житомирської області, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Коростенської міської ради Житомирської області №12 від 06.08.2023.

Зазначала, що за життя ОСОБА_7 беззаперечно визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_8 опікувався його вихованням та розвитком, повністю утримував. Вказані обставини визнають родичі ОСОБА_7 - ОСОБА_3 (його рідний брат).

Про визнання свого батьківства ОСОБА_7 щодо ОСОБА_8 свідчить також факт тривалого спільного проживання однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , який підтверджується зазначеними раніше довідками та актами, складеними та виданими Координаційним комітетом органів самоорганізації населення Мирноградської міської територіальної громади.

Зазначала, що за життя факт батьківства ОСОБА_7 щодо ОСОБА_8 не оспорювався та визнавався, однак, при цьому не був офіційно юридично закріплений.

Вказувала, що оскільки після смерті ОСОБА_7 за чинним законодавством України даний факт не може бути офіційно встановлений та закріплений, окрім як за рішенням суду, то вважала, що у неї наявні підстави для звернення до суду за даною заявою в порядку окремого провадження.

Встановлення факту батьківства ОСОБА_7 щодо ОСОБА_8 необхідно для отримання соціальних гарантій дитиною в частині запису про батька дитини та отримання пенсії в разі втрати годувальника.

Просила суд, встановити факт батьківства ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Україна, Донецька область, м. Дмитров, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Терни Лиманського району Донецької області, відносно дитини ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Мирноград Донецької області, Україна.

Внести зміни до актового запису про народження №68 від 11.03.2021 року, складеним Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), щодо ОСОБА_8 , а саме записати батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року зазначену вище заяву задоволено.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Україна, Донецька область, м. Дмитров, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Терни Лиманського району Донецької області, відносно дитини ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Мирноград Донецької області, Україна.

Внесено зміни до актового запису про народження №68 від 11.03.2021 року, складеним Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), щодо ОСОБА_8 , а саме записано батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що їй, та членам її родини, не було відомо, що у її батька, ОСОБА_7 , народилась позашлюбна дитина.

В матеріалах справи міститься висновок судової Молекулярно - генетичної експертизи №СЕ-19/111-24/3243-БД від 15.04.2024 року з якого слідує, що ОСОБА_7 може бути батьком ОСОБА_8 на 99,99999975 %, однак, вважає, що зазначений висновок експерта не може бути беззаперечним і єдиним доказом визнання ОСОБА_7 батьком неповнолітнього ОСОБА_8 .

В даному випадку на вирішення генетичної експертизи не було надано експерту всі вихідні дані необхідні для проведення повного дослідження, а саме дані щодо наявності родинних стосунків між заявником та загиблим ОСОБА_7 ( рідним дядьком заявника), не відібрано зразки біологічного матеріалу у інших дітей ОСОБА_7 , для отримання більш правильного результату щодо його батьківства стосовно ОСОБА_8 , мати якого є племінницею потенційного батька дитини, який є рідним братом батька заявниці.

З огляду на зазначене, вказує, що висновок експерта не може бути допустимим доказом у даній справі.

Також, вважає, що на правильність, на повноту розгляду даної справи вплинули ті обставини, що суд першої інстанції не залучивши до справи її як заінтересовану особу та інших заінтересованих осіб, які є членами її родини, до вирішення питання призначення експертизи.

ОСОБА_2 мала довести факт того, що загиблий ОСОБА_7 приймав участь у вихованні дитини, задоволенні її соціально-побутових потреб. Саме по собі підтвердження біологічного батьківства без наявності доказів, що мати та ймовірний батько дитини спільно проживали й вели спільне господарство до народження дитини, спільно виховували та утримували його не може бути підставою для встановлення факту визнання батьківства.

В даному випадку вважає, що заявник ОСОБА_2 здійснила не добросовісну поведінку, не повагу до інших учасників зазначеного правовідношення (в тому числі і до неї) та зловживання своїми процесуальними правами, які полягають у тому, що нею не було повідомлено суд про обставини того, що вона є рідною племінницею загиблого ОСОБА_7 , тобто дочкою рідного брата загиблого військовослужбовця ОСОБА_7 .

Отже, з урахуванням наявності родинних зв`язків із загиблим ОСОБА_7 між заявником ОСОБА_2 як рідною племінницею, між її неповнолітньою дитиною, який по факту є внучатим племінником по відношенню до загиблого ОСОБА_7 - зазначене впливає на результат проведеної Молекулярно - генетичної експертизи.

Таким чином, у справі відсутні будь які докази того, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_8 .

Просила суд, скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про становлення факту батьківства.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 надала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що крім результатів генетичної експертизи спільне проживання та фактичне визнання батьківства підтверджені такими доказами, як довідка №56/4 від 09.02.2023 та акт №57/4 від 09.02.2023.

Вказує, що як племінниця померлого, вона має родинні зв`язки, але експертиза враховувала материнську ДНК і аналізувала достатню кількість локусів (до 33), що мінімізує вплив (ймовірність спорідненості дядько-племінниця -25%, але тест встановив 99%, що достатньо для батьківства).

Біологічний матеріал відібрано під час судово-медичного огляду за Порядком від 09.03.2022 №177/450/46, що передбачає згідно розділу 3 п. 2.3 обов`язковий відбір для ідентифікації загиблих від бойових травм.

Зазначає, що апелянт викликалася судом першої інстанції для участі в судовому засіданні, але не скористалася своїми правами.

Крім того, апелянт не мала жодного відношення до ДНК тесту, який є ключовим доказом у справі.

Родинні зв`язки були відомі суду першої інстанції з матеріалів справи (свідоцтва про народження братів ОСОБА_9 ), а тому твердження апелянта про їх приховування не відповідає обставинам справи.

За життя ОСОБА_7 беззаперечно визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_8 опікувався його вихованням та розвитком, повністю утримував.

Вказані обставини визнають родичі ОСОБА_7 - ОСОБА_3 (його рідний брат).

Про визнання свого батьківства ОСОБА_7 щодо ОСОБА_8 свідчить також факт тривалого спільного проживання однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , який підтверджується зазначеними раніше довідками та актами, складеними та виданими Координаційним комітетом органів самоорганізації населення Мирноградської міської територіальної громади.

Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, ОСОБА_7 , проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю, виховували їхнього сина ОСОБА_8 та визнавав себе його батьком.

11.03.2021 Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було зареєстровано факт народження ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Ім`я та по-батькові дитини було записано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за вказівкою заявника, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №2 від 11.03.2021 року.

Судом встановлено, що заявник разом з ОСОБА_7 та їх спільною дитиною ОСОБА_8 проживали однією сім`єю в АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №56/4 від 09.02.2023 та Актом фактичних обставин проживання особи без реєстрації №57/4 від 09.02.2023, складеними та виданими Координаційним комітетом органів самоорганізації населення Мирноградської міської територіальної громади.

У зв`язку з початком повномасштабної війни російської федерації проти України ОСОБА_7 з квітня 2022 року був мобілізований до лав Збройних Сил України та приймав безпосередню участь в обороні нашої держави. Під час проходження служби загинув внаслідок вибухової травми, отриманої під час участі у бойових діях біля с. Терни, Лиманського району Донецької області 25.01.2023 року, що підтверджується копією Лікарського свідоцтва про смерть, №10-12/305ДМ/2023, виданого Комунальним закладом охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2023 року Коростенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було складено відповідний актовий запис №168 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

Встановлено, що похований ОСОБА_7 на кладовищі в с. Мединівка Коростеньського району Житомирської області, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Коростенської міської ради Житомирської області №12 від 06.08.2023 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником було надано належні та допустимі докази на підтвердження наявності обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_7 є батьком народженого нею сина, а саме надано належні докази, які свідчать про наявність кровного споріднення та достовірність біологічного походження його від померлого шляхом проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту батьківства ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_8 , оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення. Також, у зв`язку з наведеним, наявні підстави і для внесення відповідних змін до актового запису про народження ОСОБА_8 .

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1)обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2)надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4)усиновлення; 5)встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6)відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7)передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8)визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10)примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11)розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частинами 1 та 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Такі висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23).

З наведеного можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

У ст. 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 цього Кодексу.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15-ц, провадження №61-2239св21, зазначено, що «передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим».

Матеріали справи містять копію Лікарського свідоцтва про смерть №10-12/305ДМ/2023, виданого Комунальним закладом охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи, з якого вбачається, що ОСОБА_7 під час проходження служби загинув внаслідок вибухової травми, отриманої під час участі у бойових діях біля с. Терни, Лиманського району Донецької області 25.01.2023 року.

06.02.2023 Коростенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було складено відповідний актовий запис №168 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2023 року у справі №592/4443/17 (провадження №61-9923св22) зазначено: «відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності».

Тлумачення ст. 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі №643/9245/18 (провадження №61-16732св19)).

У справі, що переглядається, матеріали справи містять Висновок експерта №СЕ-19/111-24/3243-БД від 15 квітня 2024 року Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, що загиблий ОСОБА_7 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_8 , матір`ю якого є ОСОБА_2 . Ймовірність даної події 99,755%.

Вказаний Висновок експерта сторонами не оспорювався, недійсним не визнавався.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 ст. 89 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі №297/3225/16-ц (провадження №61-19259св19) зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Комплексний аналіз норм пункту 3 частини першої статті 43, статті 180, частин першої, другої статті 227 ЦПК України свідчить, що про визнання обставин учасниками справи має, в тому числі, бути зазначено в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників або іншим чином визнано ці обставини саме під час розгляду спору в суді, а не поза його межами».

Вирішуючи заявлену в межах цієї справи вимогу про встановлення факту батьківства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність належних і допустимих доказів на підтвердження доводів заявника.

Зважаючи на підстави та предмет заяви, з урахуванням фактично встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, з наведенням відповідних мотивів, дійшов правильного висновку про задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта не може бути беззаперечним і єдиним доказом визнання ОСОБА_7 батьком неповнолітнього ОСОБА_8 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не спростувала правильність та об`єктивність указаного висновку молекулярно-генетичного дослідження належними та допустимими доказами.

При цьому, ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції, не заявляла клопотання про призначення судової експертизи, висновок якої міг би достовірно спростувати кровне споріднення померлого ОСОБА_7 з неповнолітнім ОСОБА_8 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що факт батьківства ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_8 знайшов своє підтвердження, а тому слід внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Посилання ОСОБА_1 на недоведеність вимог заяви про встановлення факту батьківства та неналежну оцінку судом зібраних доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегією суддів оцінюються критично, адже останні зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба