Справа № 161/4353/25 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/69/26 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит Капітал» звернулося до суду із зазначеним позовом.

Покликалось на те, що 17 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://miloan.ua/) було укладено електронний договір про споживчий кредит № 103146455, відповідно до умов якого кредитодавець надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 16000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на запропоновані товариством умови кредитного договору, підписавши цей договір через електронне повідомлення-одноразовий ідентифікатор та отримавши кредитні кошти на вказаний нею ж рахунок.

Також позивач вказував, що 26 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №107- МЛ/Т. Відповідно до умов цього договору до нього перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість на загальну суму 64379 грн 80 коп., а саме: за тілом кредиту - 13440 грн, за відсотками - 49339 грн 80 коп., за комісією - 1600 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь та відшкодувати йому понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 103146455 від 17 вересня 2023 року в розмірі 64 379 грн 80 коп. та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, дано невірну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, допущено невідповідність зроблених ним висновків обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит Капітал», вважаючи рішення суду першої інстанції, яке оскаржує представник відповідача, законним і обґрунтованим та таким, що відповідає встановленим обставинам справи і зібраним доказам, просило залишити його без змін, у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконала, позичені грошові кошти та відсотки у встановлений договором строк ні кредитодавцю, а ні фактору позивачу не повернула, то наявні підстави для стягнення кредитної заборгованості на користь позивача.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 17 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 103146455, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останньою одноразового ідентифікатора.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору, товариство надало позичальнику ОСОБА_1 кредит в розмірі 16000 грн, строком на 120 днів з 17 вересня 2023 року, який складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період становить 30 днів і настає з дати видачі кредиту та завершується 17 жовтня 2023 року (рекомендована дата платежу), поточний період становить 90 днів та настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 15 січня 2024 року (дата остаточного погашення заборгованості) (пункти договору 1.1-1.3.2).

Відповідно до п. 1.5 договору, загальні витрати позичальника за пільговий період складають 7600 грн в грошовому виразі та 11215 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 50800 грн в грошовому виразі та 7624 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 23600 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 66800 грн.

Згідно з п.п. 1.5.1 - 1.6 договору, комісія за надання кредиту: 1600 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 6000 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 43200 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду; тип процентної ставки - фіксована, особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 Договору.

Пунктом 2.1 договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .

У день укладення кредитного договору ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 16000 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією платіжного доручення №72650890 від 17 вересня 2023 року та наданою на вимогу місцевого суду АТ «Сенс-Банк» квитанцією до платіжної № 19617-1333-63864212.

З відомості про щоденні нарахування та погашення по даному кредитному договору ТОВ «Мілоан» встановлено, що починаючи з 17 вересня 2023 року позичальнику щоденно нараховувалися проценти згідно з встановленою у кредитному договорі ставкою. Також встановлено, що відповідач частково сплатила тіло кредиту, проценти за його користування та комісію за пролонгацію.

Як вбачається з приєднаної до матеріалів справи виписки з особового рахунку за вказаним вище кредитним договором, що станом на 11 лютого 2025 року заборгованість позичальника перед позивачем становить 64379 грн 80 коп. і складається із заборгованості: по тілу кредиту - 13440 грн, прострочених відсотках - 49339 грн 80 коп., комісії - 1600 грн.

Згідно договору про відступлення прав вимоги №107- МЛ/Т від 26 квітня 2024 року ТОВ «Мілоан» відступив ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги в розмірі портфеля заборгованості.

Акт приймання-передачі реєстру боржників від 26 квітня 2024 року до договору відступлення прав вимоги, відповідно до якого кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників у кількості 3569 боржників, був підписаний ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Зокрема за умовами вказаного договору факторингу позивач набув право вимоги, серед інших, до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 103146455 від 17 вересня 2023 року на суму заборгованості 64379 грн 80 коп., що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №107- МЛ/Т від 26 квітня 2024 року.

Відтак, із отриманих 16000 грн кредитних коштів, позичальником не повернуто 13440 грн. Прострочена заборгованість за нарахованими процентами складає 49339 грн 80 коп., та існує борг за одноразовою комісією в сумі 1600 грн.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Оскільки кредитний договір, укладений між первісним кредитором ТОВ «Міолан» і відповідачем ОСОБА_1 , як і договір факторингу, укладений між первісним кредитодавцем та позивачем ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал», у встановленому порядку недійсними не визнавались, то в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин справи дає підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Зокрема, судом було встановлено факт укладення кредитного договору № 103146455 від 17 вересня 2023 року між ТОВ «Міолан`та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі, який був підписаний останнім шляхом використання електронного підпису, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». У вказаному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки. Даний кредитний договір є дійсними, у судовому порядку не оскаржувався. Розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив.

Всупереч умов укладеного кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки і на умовах, передбачених договором, відповідачем ОСОБА_1 належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, в останньої виникла заборгованість, яка не погашена.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кредитним договором передбачено одноразову сплату комісії за надання кредиту у розмірі 1600 грн, яка відповідачем не була сплачена. При цьому приписи Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування» не містять прямої заборони або вказівки на недійсність умови кредитного договору щодо встановлення такої комісії. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що умова договору про сплату комісії за надання кредиту відповідає вимогам законодавства, є чинною та підлягає застосуванню, а сума комісії стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач ОСОБА_1 , отримавши грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеними кредитними договорами, взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачені в договорах строки отримані у кредит грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї перед позивачем виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 64379 грн 80 коп.

Отже, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на повно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є посилання в рішенні суду і яким суд дав вірну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді