Провадження № 2/761/1514/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Яцишина А.О.

представника позивача Качкурової С.В.

представника відповідача Кварацхелія М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника відповідача - адвоката Кварацхелія Максима Геннадійовича про закриття провадження в цивільній справі позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.12.2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд вказаної цивільної справи проводити в спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08.06.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кварацхелії Максима Геннадійовича про закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки зазначена справи не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Клопотання обґрунтовано тим, що ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, адже ця справа у спорі, що виник при виконанні правочину у господарській діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , у приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Вказано, що згідно наданих позивачем відомостей нараховано спірну суму заборгованості відповідача на підставі застосування тарифів не для населення, а для інших споживачів (господарських організацій). У клопотанні зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована фізичною ообою-підприємцем 19.11.2007 року, місце провадження господарської діяльності АДРЕСА_1 , саме те приміщення щодо оплати за послугу з постачання теплової енергії до якого виник цей спір.

Також, представником відповідач вказано, що позивач враховує платежі. які здійснювала ФОП ОСОБА_1 , для зменшення суми спірної заборгованості ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача заперечував щодо задоволення клопотання у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Вислухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пункт 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначає, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який долучено до матеріалів справи, відповідач з 21 січня 2014 року є власником 1/2 частки нежитлового приміщення № 420 загальною площею 453,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, право власності відповідача на 1/2 частки зазначеного нежитлового приміщення підтверджується договором купівлі-продажу від 17 липня 2020 року, який також долучений до матеріалів справи. Отже, відповідач є споживачем теплової енергії саме як фізична особа - власник нежитлового приміщення.

Окрім того, договір на постачання теплової енергії укладений відповідачем саме як фізичною особою.

Таким чином, суб`єктний склад спірних правовідносин свідчить про наявність цивільної юрисдикції, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №920/50/19, від 08 травня 2018 року у справі №757/45133/15-ц та інших, відповідно до яких правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що належить фізичній особі на праві власності, за відсутності доказів використання такого майна у господарській діяльності.

За таких обставин підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаний спір виник з цивільних правовідносин та наявність цивільної юрисдикції, вказана позовна заява підлягає розгляду в цивільному судочинстві в порядку, визначеному ЦПК України, а тому відсутні правові підставі для задоволення клопотання представника відповідача та закриття провадження у зазначеній цивільній справі.

На підставі викладено та керуючись ст. ст. 3, 19, 255, 260, 353-355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

в задоволенні клопотання - відмовити.

У відповідності до вимог ст. 353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя :