ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 761/35043/21

провадження № 61-10716св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідачі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року в складі судді Фролової І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року в складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та просили вселити їх до квартири АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову зазначали, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2019 року, укладеного з ОСОБА_12 , ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Перед укладенням договору купівлі-продажу ОСОБА_12 повідомляв ОСОБА_1 про те, що у квартирі проживають особи за договором найму, однак до укладення договору вони звільнять вищевказане житлове приміщення.

На цей час місце проживання позивачів зареєстровано у спірній квартирі.

Однак, у належному ОСОБА_1 житлі проживає відповідачка ОСОБА_5 зі своєю родиною, яка була власницею квартири до ОСОБА_12 та яка не має наміру залишати житлове приміщення, незважаючи на те, що вона вже не є його власником з 18 березня 2014 року.

ОСОБА_5 з членами своєї родини перешкоджають позивачам у доступі до квартири, вказуючи на відсутність рішення про їх виселення чи вселення нової власниці зі своєю сім`єю до житла.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року, позов задоволено.

Вселено у квартиру АДРЕСА_1 в місті Києві ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачі чинять перешкоди позивачам у користуванні належною їм квартирою. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження втрати ОСОБА_1 та членами її сім`ї права користування спірною квартирою та правомірності їх недопуску до помешкання, у якому вони зареєстровані, не надано.

Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що з матеріалів справи вбачається, що при поданні відзиву на позовну заяву стороною відповідача до суду першої інстанції було надано, зокрема завірені копії договору найму житла, укладеного 01 липня 2019 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , та додатку № 1 до нього (акт приймання-передачі від 01 липня 2019 року).

Разом із цим, матеріали справи не містять клопотань учасників справи про витребування у сторони відповідача оригіналів вказаних документів.

Вказане питання не було предметом розгляду суду (у тому числі з власної ініціативи), відповідна ухвала суду про витребування оригіналів зазначених документів, постановлена відповідно до частини шостої статті 95 ЦПК України, в матеріалах справи відсутня.

З огляду на викладене, висновки судів про наявність підстав для застосування наслідків, передбачених частиною шостою статті 95 ЦПК України, є передчасними.

Апеляційний суд належним чином не встановив, чи мають позивачі право під час дії договору найму житла на вселення до спірної квартири.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року в частині вирішення питання судових витрат змінено, викладено абзац 3 резолютивної частини в наступній редакції.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , судовий збір в сумі 908, 00 грн та на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 454, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , судовий збір в сумі 908, 00 грн та на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 454, 00 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що оригінали договору найму житла від 01 липня 2019 року та додатку №1 (акт приймання-передачі) до договору найму житла від 01 вересня 2019 року дійсно були наявні, оскільки вилучались слідчим у відповідача ОСОБА_5 у межах кримінального провадження №0005714. Крім того, оригінали вказаних документів були предметом дослідження почеркознавчої експертизи, яка проводилась Київським науково-дослідного експертно-криміналістичного центром МВС України за постановою слідчого у межах зазначеного вище кримінального провадження.

Разом з тим, як вбачається з копії договору найму житла від 01 липня 2019 року він набирає чинності з моменту підписання і діє до 29 червня 2024 року (пункт 4.1 договору).

Якщо термін дії договору найму житла закінчився, власники мають право на вселення до квартири. Після закінчення терміну дії договору найму наймач втрачає право на проживання в цій квартирі і власник може вільно користуватися своїм майном, зокрема, вселитися в нього.

А відтак, оскільки вказаний договір найму житла закінчив свою дію 29 червня 2024 року, позивачі мають право на вселення до спірної квартири.

З урахуванням встановлених обставин, перешкоджання відповідачами у праві користування позивачу та членам її сім`ї квартирою АДРЕСА_1 , і неможливістю потрапити у вказане помешкання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Оскільки солідарне стягнення судових витрат не передбачено законодавством, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року в частині вирішення питання судових витрат підлягає зміні шляхом викладення абзацу 3 резолютивної частини в редакції цієї постанови.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2025 року ОСОБА_5 через представника ОСОБА_13 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року й закрити провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 у зв'язку зі смертю цієї особи, а в іншій частині направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги зазначала про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 755/2545/15- ц, від 26 лютого 2021 року в справі № 905/565/19, від 09 березня 2021 року в справі № 754/5827/19, від 18 травня 2022 року в справі № 918/650/21, від 21 вересня 2022 року в справі № 922/2012/21, від 21 липня 2025 року в справі № 990SCGC/7/25 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також оскаржила судові рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Судове засідання, призначене апеляційним судом на 17 липня 2025 року, відбулось без участі апелянтів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , якого взагалі не було повідомлено про дату, час і місце судових засідань в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд не розглянув її клопотання про відкладення розгляду справи, зазначивши лише про її належне повідомлення про дату і час судового засідання. Разом з тим, вона 15 липня 2025 року припинила дію договору про надання правової допомоги, укладеного з Адвокатським об'єднанням «Смарт Лоу Партнерс», тому була позбавлена можливості бути представленою належним чином в судовому процесі.

Позивач ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак апеляційний суд в порушення статті 255 ЦПК України не закрив провадження в частині її позовних вимог.

24 жовтня 2014 року вона уклала з ОСОБА_12 договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого вона набула у власність спірну квартиру.

10 червня 2018 року вона уклала з ОСОБА_12 угоду про партнерство та інвестування, відповідно до якої забезпечила ОСОБА_12 участь у бізнес-проекті, пов'язаному з орендою нерухомого майна - будівель та споруд Морського торгового порту «Черноморськ» шляхом надання частки у вигляді 10 % у статутному капіталі фірми «Agro Trade a.p.B.V.», а ОСОБА_12 зі свого боку зобов'язався надати грошові кошти в розмірі 6 492 500,00 грн (еквівалент 250 000,00 доларів США) для сплати ТОВ «Європан Агро Інвестмент Юкрейн» внеску для участі у конкурсі, пов'язаному зі взяттям в оренду нерухомого майна - будівель та споруд Морського торгового порту «Черноморськ» .

Окрім цього вказаною угодою передбачено, що вона та ОСОБА_12 розривають договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24 жовтня 2014 року.

Водночас у пункті 3 угоди сторони домовились про те, що вказана квартира перебуватиме у власності ОСОБА_12 та не може бути відчужена без попередньої згоди ОСОБА_5 протягом 10 років, тобто до 10 червня 2028 року.

01 липня 2019 року ОСОБА_12 уклав з нею договір найму спірної квартири.

Отримавши частку у статутному капіталі фірми «Agro Trade a.p.B.V.», ОСОБА_12 протиправно відчужив спірну квартиру без її попередньої згоди на користь ОСОБА_1 , відтак вона з родиною незаконно була позбавлена права користування житлом.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2025 року відкрито касаційне

провадження у справі, зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку. Також витребувано матеріали справи з Шевченківського районного суду м. Києва.

01 жовтня 2025 року справа № 761/35043/21 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_5 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

26 серпня 2011 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_12 договір про позику грошей, за умовами якого ОСОБА_12 надав їй позику у сумі 4 782 000,00 грн зі строком повернення до 26 жовтня 2012 року.

З метою забезпечення зобов`язань за договором позики в цей же день сторони уклали договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_5 передала в іпотеку ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_1 .

18 березня 2014 року державний реєстратор Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Кендзьора В. Я. зареєстрував за ОСОБА_12 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

20 жовтня 2014 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, за яким остання набула у власність квартиру АДРЕСА_1 .

10 червня 2018 року ОСОБА_12 та ОСОБА_5 уклали угоду про партнерство та інвестування, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про необхідність розірвання договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2014 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Сторони домовилися, що вказана квартира перебуває у тимчасовому володінні ОСОБА_12 виключно як гарантія повернення позичених коштів у сумі, еквівалентній 250 000,00 доларів США (пункт 2 угоди).

Відповідно до пункту 3 цієї угоди сторони домовились, що вищезазначена квартира перебуватиме у власності ОСОБА_12 та не може бути відчужена без попередньої згоди ОСОБА_5 протягом 10 (десяти) років.

Згідно з пунктом 5 угоди після розірвання договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2014 року сторони дійшли згоди про укладення договору найму цієї квартири.

На виконання вищевказаної угоди 11 червня 2018 року ОСОБА_12 та ОСОБА_5 уклали нотаріально посвідчений договір про розірвання договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2014 року, а 01 липня 2019 року - договір найму житла, за умовами якого ОСОБА_12 як наймодавець передав, а ОСОБА_5 як наймач прийняла у строкове платне користування з метою свого проживання та членів її сім`ї та близьких родичів квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з 5 житлових кімнат (пункт 1).

Згідно з пунктом 1.5 договору сторони договору погодили, що разом із наймачем у квартирі проживатимуть особи, що є членами його родини або близькими родичами, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син наймача); ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син наймача); ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (невістка наймача); ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (онук наймача).

Відповідно до пункту 4.1 договору він набирає чинності з моменту підписання і діє до 29 червня 2024 року.

У разі якщо протягом строку дії договору відбудеться зміна власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця (пункт 4.2 договору).

Згідно з пунктом 4.3 договору у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. У разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право на його придбання.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н. С. за реєстровим № 2759, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 5 договору купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2019 року продавець стверджує, що квартира є добросовісно придбаною; не перебуває під будь-яким обтяженням; не передана в оренду (найм); будь-які права у третіх осіб щодо квартири відсутні; місцезнаходження юридичних осіб в квартирі не зареєстроване; самовільні переобладнання чи перепланування у квартирі не здійснювалися; квартира не має незастережних чи прихованих недоліків і може використовуватись за призначенням; квартира, що відчужується не належить до пам`яток історії та архітектури; неповнолітні та малолітні діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи не мають права користування квартирою.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 272619443 від 31 серпня 2021 року право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру було зареєстровано 27 грудня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З розписки, наданої ОСОБА_12 01 квітня 2020 року вбачається, що він зобов`язався звільнити спірну квартиру до 06 квітня 2020 року та передати ключі від квартири ОСОБА_1 .

Також в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_12 від 10 грудня 2020 року, в якій останній вказує на те, що він не має доступу до спірної квартири, оскільки в ній незаконно перебуває колишня власниця ОСОБА_5 зі своєю родиною. Його вимоги щодо звільнення квартири ОСОБА_5 та члени її сім`ї не виконують.

Місце проживання позивачів на момент звернення з цим позовом до суду зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 .

З копії довідки щодо проведення перевірки по зверненню ОСОБА_1 до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14 липня 2020 року, зареєстрованого до журналу єдиного обліку заяв за № 48432, вбачається, що у ході виконання матеріалів справи було відібрано письмове пояснення у ОСОБА_5 , яка повідомила, що з її володіння спірна квартира не вибувала, і вона продовжувала проживати в ній разом зі своєю родиною: сином ОСОБА_6 , невісткою ОСОБА_7 , онуком ОСОБА_9 , сином ОСОБА_8 .

На підставі заяви ОСОБА_5 від 29 липня 2020 року Головним слідчим Управлінням Національної поліції України зареєстроване кримінальне провадження № 0005714 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, а саме за фактом того, що ОСОБА_12 надав завідомо недостовірні відомості при укладенні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 , таким чином під приводом її продажу заволодів грошовими коштами у розмірі 30 000 000,00 грн, чим завдав матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

З Висновку експерта № СЕ-19/111-22/5445-ПЧ від 17 лютого 2022 року Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України вбачається, що підписи від імені ОСОБА_12 у лівому нижньому куті з обох боків 1-го аркуша та графі «Наймодавець __ ОСОБА_12 » у договорі найму житла від 01 липня 2019 року, укладеному між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , виконані ОСОБА_12 ; підписи від імені ОСОБА_12 у графі «Наймодавець __ ОСОБА_12 » та у правому нижньому куті в акті приймання-передачі від 01 липня 2019 року (додатку № 1 до договору найму житла від 01 липня 2019 року), укладеному між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , виконані ОСОБА_12 ; підписи від імені ОСОБА_12 у правому нижньому куті 1-го аркуша у графі «Партнер 2 __ ОСОБА_12.» в угоді про партнерство та інвестування від 10 червня 2018 року, укладеній між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , виконані ОСОБА_12 ; підпис від імені ОСОБА_12 у графі «Продавець» у договорі купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2019 року, укладеному між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 , виконаний ОСОБА_12 .

Як вбачається з постанови слідчого від 01 червня 2023 року, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0005714: договір найму житла від 01 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , на 2 арк.; додаток № 1 (акт приймання-передачі) до договору найму житла від 01 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , на 1 арк.; угоду про партнерство та інвестування від 10 червня 2018 року, укладену між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , на 2 арк. Вказані документи передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 померла.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України (стаття 155 ЖК України).

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (стаття 759 ЦК України).

Відповідно до статті 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно з частинами першою та третьою статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Договір найму житла укладається у письмовій формі (частина перша статті 811 ЦК України).

Відповідно до статті 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором (частина перша статті 821 ЦК України).

У разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк (стаття 822 ЦК України).

Таким чином, при укладенні договору найму (оренди) житла власник нерухомого майна (наймодавець) фактично тимчасово позбавляється певних прав, зокрема права користування цим житлом, передаючи за плату право проживання в житлі на встановлений в договорі строк наймачеві.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11 , ОСОБА_4 просили усунути їм перешкоди у користуванні майном шляхом вселення у квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідачі чинять їм перешкоди у праві користуванні належною на праві власності ОСОБА_1 квартирою, в якій зареєстроване їх місце проживання.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказували на те, що проживають у спірній квартирі на підставі договору найму житла, укладеного 01 липня 2019 року із попереднім власником квартири ОСОБА_12 . Внаслідок переходу права власності на квартиру до ОСОБА_1 до неї перейшли усі права та обов`язки наймодавця, яких вона повинна дотримуватися. Відтак до закінчення строку оренди позивачі не мають права вселення до квартири.

Апеляційний суд встановив, що постановою слідчого від 01 червня 2023 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0005714: договір найму житла від 01 вересня 2019 року укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 ; додаток № 1 (акт приймання-передачі) до договору найму житла від 01 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 ; угоду про партнерство та інвестування від 10 червня 2018 року, укладену між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 .

Колегія суддів під час розгляду справи врахувала, що оригінали договору найму житла від 01 липня 2019 року та додатку № 1 (акт приймання-передачі) до договору найму житла від 01 вересня 2019 року були вилучені слідчим у ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 0005714.

Відповідно до пункту 4.1 вказаного договору найму житла від 01 липня 2019 року він набирає чинності з моменту підписання і діє до 29 червня 2024 року.

Встановивши, що термін дії договору найму житла закінчився 29 червня 2024 року, тому відповідачі втратили право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 , однак позивачі позбавлені можливості користуватися нею з огляду на те, що відповідачі чинять їм перешкоди, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивачі мають право на вселення до спірного житла.

Обґрунтованими також є висновки апеляційного суду про зміну рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, оскільки солідарне стягнення судових витрат не передбачено законом.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в касаційній скарзі постановах.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з її смертю з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (зокрема, згідно пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва).

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

За таких обставин, з огляду на ухвалення законного і обґрунтованого рішення про задоволення позову у цій справі, відсутні підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_6 не було повідомлено про дату, час і місце судових засідань в суді апеляційної інстанції, не беруться судом до уваги, оскільки ОСОБА_6 з касаційною скаргою на постанову апеляційного суду не звертався.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не розглянув її клопотання про відкладення розгляду справи не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту постанови апеляційного суду вбачається, що суд розглянув це клопотання та вмотивовано відмовив у його задоволенні.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування

оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності

переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза

межами повноважень суду касаційної інстанції.

Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень,

касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу

ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року було зупинено ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2025 року, у зв`язку із залишенням судових рішень без змін їх виконання необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанови Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:М. Є. Червинська А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов