ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 291/335/21

провадження № 61-3710св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Вчорайшенська сільська рада Житомирської області, Бердичівська районна державна адміністрація Житомирської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Вчорайшенської сільської ради Житомирської області на рішення Ружинського районного суду Житомирської області

від 01 жовтня 2024 року у складі судді Митюк О. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року у складі колегії суддів:

Борисюка Р. М., Павицької Т. М., Коломієць О. С.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вчорайшенської сільської ради Житомирської області, Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування рішення державного реєстратора.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є учасником антитерористичної операції в Україні, має статус ветерана війни-учасника бойових дій, є особою

з інвалідністю II групи та має статус ветерана війни-інваліда війни.

27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - ГУ Держгеокадастру) про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Малочернявської сільської ради Ружинського району Житомирської області, сільськогосподарського призначення, площею 2 га, для передання у власність.

20 червня 2018 року на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 березня 2018 року у справі № 806/291/18

ГУ Держгеокадастру видало наказ про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

На підставі цього наказу позивач виготовив проєкт землеустрою і 15 червня 2020 року звернувся до Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області із заявою про його затвердження, додавши до заяви проєкт землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. У витягу було зазначено про державну реєстрацію земельної ділянки, яка підлягала виділенню йому згідно технічної документації із землеустрою, та вказано кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0498

і кадастровий план земельної ділянки.

26 червня 2020 року ОСОБА_1 подав до сільської ради лист із проханням

у встановлені законодавством строки розглянути його заяву від 15 червня

2020 року.

У відповідь 06 серпня 2020 року йому повідомлено про наявність допущеної

ГУ Держгеокадастру помилки у витягу з Державного земельного кадастру,

а саме: зазначення цільового призначення земельної ділянки як «землі запасу», а не «для ведення особистого селянського господарства».

Після внесення відповідних виправлень 12 серпня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Вчорайшенської сільської ради із заявою про затвердження проєкту землеустрою, додавши до неї проєкт землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0408, в якому було зазначено правильне цільове призначення земельної ділянки «01.03 для ведення особистого селянського господарства», та кадастровий план земельної ділянки. Відповіді на вказану заяву позивач не отримав.

28 вересня 2020 року ОСОБА_1 втретє звернувся до сільської ради

з аналогічною заявою, додавши до неї також проєкт землеустрою та витяг

з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0408, і кадастровий план земельної ділянки.

12 листопада 2020 року позивачу повідомлено про необхідність надання підтверджуючої інформації про те, що земельна ділянка зареєстрована та сформована саме на підставі поданого на затвердження проєкту землеустрою.

У подальшому позивачу стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0498, технічну документацію щодо виділення якої

у власність він подав на затвердження, передана у власність іншій особі - ОСОБА_2

ОСОБА_1 уважав рішення Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 19 жовтня 2020 року про затвердження проєкту землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер :01:000:0498, та рішення державного реєстратора сектору державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області, індексний номер 55155523 від 16 листопада 2020 року, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого було вчинено запис про державну реєстрацію права власності за № 39187996, протиправними і такими що порушують його права.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати протиправним та скасувати рішення Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 19 жовтня 2020 року про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер :01:000:0498; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 55155523 від 16 листопада 2020 року, на підставі якого внесено запис

№ 39197996 про державну реєстрацію права власності, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, кадастровий номер :01:000:0498.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 19 жовтня 2020 року про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :01:000:0498, ОСОБА_2 .

Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 55155523 від 16 листопада 2020 року, на підставі якого внесено запис № 39197996 про державну реєстрацію права власності, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, кадастровий номер :01:000:0498.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 з відповідною заявою звернувся раніше ніж ОСОБА_2 , його дії щодо оформлення земельної ділянки були послідовними, своєчасними, добросовісними, з дотриманням вимог законодавства, тривали значний період часу - з 2016 року , а тому суд вважав, що Вчорайшенська сільська рада Ружинського району Житомирської області своїми діями фактично надала необґрунтовану перевагу у відведенні земельної ділянки іншій особі, що є порушенням конституційного права на рівність перед законом, гарантованого статтею 24 Конституції України. Голова сільської ради Черешнюк О. тривалий час не виносив відповідне питання на розгляд сесії сільської ради, давши таким чином можливість іншій особі - ОСОБА_2 подати на затвердження сільської ради розроблений проєкт землеустрою та затвердити його на сесії сільської ради. Суд зазначив, що сільська рада проігнорувала те, що, на відміну від ОСОБА_2 , позивач є учасником антитерористичної операції на сході України, брав безпосередню участь

в антитерористичний операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і на даний час

є ветераном війни - інвалідом війни, особою з II групою інвалідності.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року апеляційну скаргу Вчорайшенської сільської ради Житомирської області залишено без задоволення.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня

2024 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

18 березня 2025 року Вчорайшенська сільська рада Житомирської областіподала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року

й ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої і апеляційної інстанцій помилково встановили, що проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивача складений щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0498. Позивач не надав доказів того, що він звертався до територіального органу Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру для затвердження проєкту землеустрою. Заявник вказує, що ОСОБА_2 звернулась із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 20 травня

2020 року, тобто раніше позивача. 25 травня 2020 року Вчорайшенська сільська рада Житомирської області прийняла рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки. Вказує, що процедуру виділення земельної ділянки ОСОБА_2 дотримано.

Інші аргументи учасників справи

23 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що після проходження всіх етапів безоплатної приватизації земельної ділянки та звернення до Вчорайшенської сільської ради із заявою про затвердження проєкту землеустрою у ОСОБА_1 виникли легітимні очікування на отримання земельної ділянки.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Ружинського районного суду Житомирської області.

07 травня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_1 є учасником антитерористичної операції, має статус ветерана війни-учасника бойових дій, є особою з інвалідністю II групи та має статус ветерана війни-інваліда війни.

27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Малочернявської сільської ради Ружинського району Житомирської області, сільськогосподарського призначення, площею

2 га, для передання у власність.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 березня 2018 року у справі № 806/291/18 визнано протиправною відмову

ГУ Держгеокадастру у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Малочернявської сільської ради, Ружинського району, Житомирської області, оформлену листом від 14 серпня 2017 року № П-10839/6-17. Зобов`язано

ГУ Держгеокадастру надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Малочернявської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру від 20 червня 2018 року, виданим на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від

07 березня 2018 року (справа № 806/291/18), ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки

у власність, орієнтовною площею 2,00 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (01.03), місце розташування: на території Ружинського району Житомирської області за межами населених пунктів Малочернявської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

15 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області, якій на той час було передано

у комунальну власність землі державної власності, розташовані на території, зокрема, Малочернявської сільської ради Ружинського району Житомирської області, із заявою про затвердження вказаного проєкту.

Позивач до заяви додав проєкт землеустрою і витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. У вказаному витягу зазначено про державну реєстрацію земельної ділянки, яка підлягала виділенню йому згідно з технічною документацією із землеустрою, вказано кадастровий номер зазначеної земельної ділянки :01:000:0498 і кадастровий план земельної ділянки.

26 червня 2020 року ОСОБА_1 подав до сільської ради листа із проханням терміново, у встановлені законодавством строки, розглянути його заяву від

15 червня 2020 року.

Листом Вчорайшенської сільської ради від 06 серпня 2020 року № 1778 позивача повідомлено про наявність допущеної ГУ Держгеокадастру помилки

у витягу з Державного земельного кадастру, а саме: зазначення цільового призначення земельної ділянки як «землі запасу», а не «для ведення особистого селянського господарства».

12 серпня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до сільської ради із заявою про затвердження проєкту землеустрою, додавши до неї проєкт землеустрою

і витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0408, в якому зазначено правильне цільове призначення земельної ділянки «01.03 для ведення особистого селянського господарства», та кадастровий план земельної ділянки.

Відповіді на цю заяву в матеріалах справи немає.

28 вересня 2020 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Вчорайшенської сільської ради з аналогічною заявою, додавши також проєкт землеустрою, витяг

з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0408, і кадастровий план земельної ділянки.

Листом Вчорайшенської сільської ради від 12 листопада 2020 року № 2572 позивача повідомлено про необхідність надання підтверджуючої інформації про те, що земельна ділянка зареєстрована та сформована саме на підставі поданого на затвердження проєкту землеустрою.

19 жовтня 2020 року рішенням Вчорайшеннської сільської ради № 1991 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки

у власність ОСОБА_2 , загальною площею 2,00 га, (01.03) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Малочернявського старостинського округу Житомирської області, Ружинського району, Вчорайшенської сільської ради, кадастровий номер :01:000:0408, і передано її ОСОБА_2 у приватну власність.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від

22 лютого 2021 року відомо, що право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно

з рішенням державного реєстратора (з відкриттям розділу), індексний номер 55155523 від 16 листопада 2020 року, номер запису 39197996.

Суд першої інстанції вживав заходів щодо встановлення фактичних обставин справи, отримання документів із землеустрою щодо відведення

ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:000:0498, однак такі документи відповідачі не надали. Також вони не були надані і до апеляційного суду.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України (тут і далі -

в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності

в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок зі земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (пункт «б» частини першої статті 121 ЗК України).

Відповідно до статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент передачі земельної ділянки ОСОБА_2 ) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів

у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не

є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі

№ 380/624/16-ц, (провадження № 14-301цс18), від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20)).

Разом із тим, здійснюючи свої повноваження щодо розпорядження землею, орган державної влади чи місцевого самоврядування на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування зобов`язаній діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси учасників цих правовідносин, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі

№ 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) сформулювала правові висновки, згідно з якими неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, рішення про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою

є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки за відсутності для цього законних перешкод.

Зазначений інтерес, у разі формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту.

Погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проєкту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату нею відповідно до законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності

у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього немає законних перешкод.

Оскільки, за обставинами цієї справи, спірна земельна ділянка сформована на підставі проєкту землеустрою, виготовленого на замовлення саме

ОСОБА_1 , у зв`язку із чим він має першочергове право на отримання спірної земельної ділянки у власність, колегія суддів Верховного Суду погоджується

з висновками судів першої і апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, на час прийняття рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою радою не вирішувалось питання про вилучення

у ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, тобто не було дотримано порядку вилучення земельної ділянки у попереднього користувача, рішення було чинним, і ОСОБА_1 , тричі звертаючись до сільської ради, очікував рішення щодо передання спірної земельної ділянки йому у власність, тому фактично сільська рада двічі передала одну й ту саму земельну ділянку, що порушує право

ОСОБА_1 щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до законодавства процедуру приватизації земельної ділянки.

Доводи заявника про те, що ОСОБА_2 раніше звернулась до сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених

у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє

в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області

від 01 жовтня 2024 року та постанови Житомирського апеляційного суду

від 24 лютого 2025 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Вчорайшенської сільської ради Житомирської області залишити без задоволення.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня

2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого

2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська