Справа № 127/4528/25
Провадження № 22-ц/801/80/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 рокуСправа № 127/4528/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Копаничук С. Г.

суддів: Рибчинського В.П., Голоти Л.О.

при секретарі: Ходаковій М.Г.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Полтавської обласної прокуратури на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про стягнення моральної шкоди,

встановив:

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про стягнення моральної шкоди ,завданої йому неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача та третьої особи ОСОБА_2 і стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 750 000 грн.

Зазначив, що 15 жовтня 2013 року прокуратурою Харківської області відкрила кримінальне провадження № 0000005 за ознаками кримінальних правопорушень , передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 372 КК України, щодо колишніх працівників УМВС у Полтавській області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,які в період з серпня 2010 року по липень 2011 року застосували по відношенню до нього репресії і свавілля,02.08.2010 року здійснили обшук за місцем його проживання, при проведенні якого заподіяли йому тілесні ушкодження, незаконно вилучили ноутбук №013928 в який до направлення його на експертизу несанкціоновано проникли та штучно внесли текстові файли відносно купівлі- продажу нерухомого майна ТОВ «Ідалія»,що стало підставою для порушення кримінальної справи №10231057 та притягнення його до кримінальної відповідальності; незаконно оголосили його в розшук та провели оперативно- розшукові заходи по встановленню його місцезнаходження ;викрали його 26.11.2010 року з медустанови м.Харкова і помістили в СІЗО на 2 місяці. Всі ці незаконні дії призвели до тяжких наслідків для нього ,що встановлено органом досудового слідства, яким 21.07.2011 року винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно нього за п.2 ст.6,п.2 ст.213 КПК України за відсутності ознак злочину (ч.4 ст.190,ч.ч.2.3 ст.358 КК України)

Посилається на те, що незаконна діяльність слідчих Лоскот та Дичук і умисне фальшування матеріалів кримінальної справи №10231067 була встановлена під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000005 і підтверджується документами з вказаного кримінального провадження у 8 томах, зокрема, протоколом огляду речей, вилучених в ході обшуку від 29.09.2010 року ;судовою експертизою комп`ютерної техніки та програмних продуктів від 26.11.2010 року ; судовою комп`ютерно- технічною експертизою від 26.09.2013 року; додатковою експертизою ноутбука від 2918 року. Спричинення йому працівниками УМВС у Полтавській області тілесних ушкоджень при проведенні обшуку підтверджено актом судово- медичного дослідження від 03.09.2010 року ;факт заподіяння йому слідчими УМВС у Полтавській області моральної шкоди і фізичних страждань підтверджено висновком судово- психологічної експертизи від 18.04.2014 року.

Прокурор ОСОБА_2 , здійснюючи процесуальне керівництво у даному провадженні , увійшов у змову зі слідчими ,укривав їх посадові злочини, навмисно скоєних фігурантами кримінального провадження.

Слідчі судді Октябрьського райсуду м. Полтави ,розглянувши 16.12.2015 року і 04.07.2016 року скарги на незаконно винесені постанови про закриття кримінального провадження констатували , що слідчим у к/п № 0000005 не було взято до уваги і не оцінено у сукупності два висновки судової експертизи: комп`ютерної техніки та програмних продуктів від 26.11.2010 року про надходження комп`ютерної техніки ,вилученої у Ісмайлова , зі вмістом на експертизу 05.11.2010 року і судової комп`ютерно- технічної експертизи від 26.09.2013 року про підключення 03.09.2010 до вилученого портативного ПК накопичувача і завантаження оперативної системи встановленої на НЖМД портативного комп`ютера а також ,що файли були створені іншим користувачем та не могли використовуватися користувачем при роботі за портативним ПК і операції з файлами проводилися до дати проведення першої експертизи у справі - 26.11.2010 року. Слідчим не перевірено можливості внесення до комп`ютерної техніки, вилученої у Ісмайлова з моменту вилучення у нього цієї техніки і до проведення експертизи інформації, що послужила порушенню кримінальної справи щодо нього.

Ці обставини не були взяті до уваги слідчим при черговому закритті кримінального провадження № 0000005,в зв`язку з чим Октябрський райсуд своїми ухвалами від 01.02.2016 року,21.11.2016 року,06.04.2018 року за навмисно допущену бездіяльність усунув попередніх прокурорів та слідчих від розслідування та нагляду за вказаним провадженням.

Вчергове слідчий ОСОБА_5 ,вступивши в змову з прокурором Москаленко,24.10.2022 року виніс постанову про закриття кримінального провадження, ,в якій вказав щодо ОСОБА_1 відомості ,що не відповідають дійсності про ніби - то його засудження і притягнення до кримінальної відповідальності у справі №10231067, внаслідок чого ухвалою слідчого судді Октябрського райсуду м. Полтави від 23.08.2023 року зазначена постанова за скаргою ОСОБА_6 була скасована.

15.10.2023 року він подав на ім`я процесуального керівника ОСОБА_2 клопотання про оголошення підозри Лоскот ,на що отримав лист відписку від 28.10.2023 року про відмову у здійсненні повідомлення про підозру.

06.11.2023 року слідчий , не усунувши недоліки, зазначені в раніше постановлених ухвалах слідчих суддів , знову виніс постанову про закриття кримінального провадження ,яку не надіслав йому. При цьому продублював тексти постанов , раніше винесених ним та його попередниками, проігнорував та завуалював висновки експертизи від 26.11.2010 року що підтверджували факт штучного внесення фігурантами в його ноутбук файлів ,не провів одночасний допит його із фігурантами .

Прокурор Москаленко ,порушуючи ч.5 ст.284 КПК ,не скасував вказану постанову слідчого, чим самоусунувся від виконання своїх обов`язків.

Ухвалою слідчого судді Октябрського райсуду м. Полтави від 04.03.2024 року року зазначена постанова слідчого про закриття кримінального провадження за скаргою ОСОБА_1 була скасована.

Посилається на те, що прокурор Москаленко Д.В. допустив тривалу протиправну бездіяльність, не забезпечивши належного процесуального нагляду у вказаному кримінальному провадженні ,що привело до надмірної тривалості вказаного провадження, що, на думку позивача, не відповідає вимогам розумного строку, передбаченому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і порушило його права . Унаслідок надмірної тривалості розслідування та бездіяльності процесуального керівника - прокурора йому було завдано моральної шкоди, оскільки він змушений був відвідувати орган досудового розслідування та суд, звертатись з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайного життя та призводить до моральних та фізичних страждань.

Рішенням Вінницького міського суду від 09.10.2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог - відмовлено , компенсовано за рахунок держави судовий збір.

В апеляційній скарзі Полтавська обласна прокуратура в особі керівника просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права , а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити .Вказала, що у кримінальному провадженні № 0000005 факт вчинення кримінального правопорушення та винну особу слідством не встановлено. Суд першої інстанції не врахував, що у даній справі не доведена наявність складових цивільно правової відповідальності за ст.1173.1174 ЦК України у вигляді відшкодування моральної шкоди ,а саме: неправомірності (протиправності ) дій (бездіяльності)органу державної влади чи їх посадової особи д ,в даному випадку - органів прокуратури Полтавської області ,зокрема , процесуального керівника прокурора Москаленка ;факт заподіяння особі шкоди ; наявність причинно- наслідкового зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і заподіяною особі шкодою .

Висновки суду про протиправні дії або бездіяльність прокурора Полтавської обласної прокуратури Москаленка Д.В. є безпідставними. Останній здійснював процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні з 15.02.2021 року .Заяви про його відвід і заміну були відхилені через відсутність законних підстав, а у межах кримінального провадження факт протиправної поведінки прокурора не встановлений і жодними належними доказами не підтверджений.

Крім того, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального провадження можуть бути оскаржені виключно в порядку кримінального судочинства. Порушення прокуратурою Полтавської області нагляду за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000005 щодо дотримання його розумних строків ,зокрема , й в діях (бездіяльності) процесуального керівника прокурора Москаленка Д.В., в передбаченому процесуальним законом порядку не встановлювалися . Відсутні рішення уповноважених органів прокуратури чи суду, які б констатували такі порушення, що виключає можливість покладення на державу обов`язку з відшкодування моральної шкоди. Суд безпідставно дійшов висновку про заподіяння прокурором Москаленком Д.В. моральної шкоди позивачу, не встановивши, які саме права ОСОБА_1 були порушені, у чому полягала протиправність дій або бездіяльності прокурора та яким чином між ними і заявленою шкодою існує причинно-наслідковий зв`язок.

ОСОБА_1 систематично подає ідентичні позови та численні скарги, ініціює відкриття кримінальних проваджень щодо слідчих і прокурорів, після чого звертається з вимогами про відшкодування моральної шкоди, що свідчить про зловживання процесуальними правами з метою отримання компенсацій за рахунок держави. При цьому позивач не довів, які саме його цивільні майнові чи немайнові права були порушені, а незгода з процесуальними рішеннями у кримінальному провадженні реалізовувалась у передбаченому КПК України порядку, який є належним способом захисту. Жоден із видів моральної шкоди, визначених ст. 23 ЦК України, заподіяних прокуратурою у справі не підтверджений, а презумпція її наявності законом не передбачена і підлягає доведенню позивачем, чого зроблено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню ,виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову ,суд виходив із того, що кримінальне провадження № 0000005, розпочате за заявою позивача у 2012 році, триває понад 12 років і станом на час розгляду справи не завершене, при цьому обставини події повністю не з`ясовані. У ході розслідування слідчими та прокурорами неодноразово приймалися рішення про закриття провадження, які скасовувалися судами як незаконні, що підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили. Судом також встановлено факти тривалої бездіяльності органів прокуратури щодо належної перевірки доводів заявника, у зв`язку з чим позивач був змушений неодноразово звертатися зі скаргами та брати участь у судових провадженнях, перебуваючи у стані тривалої правової невизначеності. Водночас, судом не встановлено істотних негативних наслідків для здоров`я чи способу життя позивача, що з урахуванням тривалості порушення та його наслідків стало підставою для визначення розміру компенсації моральної шкоди у сумі 5 000 грн.

При цьому суд виходив із доведеності вимог про завдання неправомірною бездіяльністю органів обласної прокуратури і третьої особи щодо тривалості досудового розслідування і не здійсненні належного процесуального контролю за ним, моральної шкоди позивачу .При цьому виходив із підтвердження неправомірності дій(бездіяльності) вказаних осіб постановами слідчих суддів і наявності причинно-наслідкового зв`язку між вказаними діями і фактом причинення цієї шкоди.

Колегія суддів вважає, що із вказаними висновками суду про наявність підстав для компенсації моральної шкоди погодитись не можна ,оскільки вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону ,а складові цивільно правової відповідальності відповідача і позовні вимоги є недоведеними.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом апеляційної інстанції , 15 жовтня 2013 року за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

Факт спричинення слідчими УМВС в Полтавській області моральної шкоди та фізичних страждань ОСОБА_1 підтверджується висновком судово-психологічної експертизи №2942 від 18.04.2014 р., якою встановлено, що ситуація, яка досліджується є психотравмуючою для ОСОБА_1 і йому спричинено страждання (моральна шкода).Визначено можливий розмір грошової компенсації в розмірі від 164 430 грн до 657 720 грн, який залежить від ступеня вини відповідача встановленого слідством/ судом. (а.с. 45-56)

З ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 16.12.2015 по справі № 554/10535/15-к вбачається, що постановою слідчого прокуратури Полтавської області від 31.10.2015 року було закрито кримінального провадження № 0000005 .Слідчий суддя скасовуючи вказану постанову виходив із того, що слідчим не взято до уваги та не оцінено у сукупності два висновки експертизи та не перевірено належним чином можливості внесення до комп`ютерної техніки, вилученої у ОСОБА_1 , в період часу з моменту вилучення техніки та до проведення експертизи інформації, яка послугувала порушенню кримінальної справи відносно ОСОБА_1 ; слідчим не встановлено, де в цей період знаходилася вилучена комп`ютерна техніка та можливості доступу певних осіб до неї з метою внесення інформації, яка послугувала порушенню кримінальної справи відносно ОСОБА_6 ; слідчим вказані у судовому рішенні факти залишилися поза увагою, вказані факти не перевірені та не вияснено, в чому саме полягає нелогічність послідовності та хронології, можливості вірогідного внесення текстових файлів до комп`ютерної техніки ОСОБА_1 в певні дати певними особами. Слідчий суддя дійшов висновку ,що обставини кримінального провадження досліджено не всебічно та неповно, а постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно. (а.с.43-44) ( оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження від 31.10.2015 у матеріалах справи відсутня)

Із ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 04.07.2016 у справі № 554/10535/15-к вбачається ,що постановою слідчого від 31.05.2016 року було закрито кримінального провадження № 0000005 Слідчий суддя, скасовуючи вказану постанову , виходив із того, що слідчим не взято до уваги та не оцінені у сукупності два висновки експертизи та не перевірено належним чином можливості внесення до комп`ютерної техніки, вилученої у ОСОБА_1 , в період часу з моменту вилучення техніки та до проведення експертиз інформації, яка послугувала порушенню кримінальної справи відносно ОСОБА_6 ; також слідчим не встановлено, де в цей період знаходилася вилучена комп`ютерна техніка та можливості доступу певних осіб до неї з метою внесення інформації, яка послугувала порушенню кримінальної справи відносно ОСОБА_1 ; вказані у судовому рішенні обставини були викладені в ухвалі Октябрського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2015 року та не були взяті до уваги слідчим при закритті кримінального провадження. Слідчий суддя дійшов висновку про неповноту досудового розслідування, оскільки досудове розслідування слідчим після скасування постанови про закриття кримінального провадження від 31 жовтня 2015 року не проводилося, сама постанова про закриття кримінального провадженні від 31 травня 2016 року в матеріалах кримінального провадження відсутня, що вказує на незаконність винесення постанови про закриття кримінального провадження від 31 травня 2016 року.(а.с. 41-42). ( постанова про закриття кримінального провадження від 31.05.2016 у матеріалах даної справи відсутня)

24.10.2022 року старший слідчий 1-го слідчого відділу (м. Полтава) ТУ ДБР Бакало Р.А. виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0000005 , у якій зазначив, що встановити однозначно реальні дату та час створення оскаржуваних файлів на комп`ютері проведенням експертиз неможливо, згідно висновків експертів, нелогічність та непослідовність дат створення документів пояснюється тим, що при встановленні події(наприклад дати створення і модифікації файлів, установки програмного забезпечення) може бути встановлена тільки»» системна дата»(запис мітки часу у момент відбування події) відлік якої виконується мікросхемою таймеру материнської плати системного блоку комп`ютера. Оскільки системна дата може вільно змінюватись користувачем комп`ютера(засобами операційної системи, засобами BIOS) або скидатись у вихідне положення при збоях у роботі материнської плати, вона може відрізнятись від календарної дати .системна дата на ноутбуці могла бути змінена необмеженим колом осіб , в тому числі і задовго до самого вилучення ноутбуку працівниками міліції під час обшуку, а тому неможливо об`єктивно стверджувати ,що працівники СУ УМВС України в Полтавській області фальсифікували докази з метою притягнення ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності. На підставі викладеного слідчий вважав не встановленим факт умисного штучного створення доказів у кримінальній справі а отже, в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні як об`єктивна так і суб`єктивна сторона злочину. У постанові слідчий також посилається на вирок у справі № 2033/1-610/11 від 25.01.2012, зазначаючи, що ОСОБА_1 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.2-3 ст.358 КК України і зазначив, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи досліджувалися ці докази та допитувалися свідки ,на основі чого постановлено вирок, який не оскаржувався (а.с.37-40).

22.07.2023 року ОСОБА_1 подав скаргу на зазначену постанову про закриття кримінального провадження від 24.10.2022 року, в якій вказав на те, що слідчим в основу постанови було закладено завідомо неправдиві дані про його засудження за ч.4 ст.190,ч.ч.2.3 ст.358 КК України, які не відповідають дійсності (а.с. 33-36).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 23.08.2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову про закриття кримінального провадження від 24.10.2022 року скасовано .Зазначено ,що слідчим не проведено всіх необхідних слідчих дій спрямованих на об`єктивне, повне, всебічне досудове розслідування фактів викладених у заяві про вчинення злочину і постанова про закриття кримінального провадження від 24.10.2022 є ідентичною попереднім. Проте при цьому слідчий суддя , скасовуючи вказану постанову вказав , що слідчим Бакало Р.А. не надано суду матеріали кримінального провадження № 0000005 ,постанову слідчого від 24.10.2022 року про закриття кримінального провадження ,а відтак, не спростовано доводи скаржника та фактично позбавляє слідчого суддю можливості встановити обставини скарги (а.с.32)

15.10.2023 року ОСОБА_1 на імя начальника відділу Полтавської обласної прокуратури подав клопотання про повідомлення підозри ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0000005.(а.с. 15-20).

В жовтні 2023 року ОСОБА_2 надав на вказане клопотання Ісмайлову відповідь у якій повідомив, що ним вивчено матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні і достатніх доказів для підозри ОСОБА_3 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.372, ч.1 ст.366 КК України, не здобуто та роз`яснив право на оскарження відмови до прокурора вищого рівня або до суду (а.с.14).

06.11.2023 року старший слідчий 1-го слідчого відділу ТУ ДБР (м. Полтава) Бакало Р.А. знову виніс постанову про закриття кримінального провадження ,у якій вказав, що під час здійснення досудового розслідування факти, викладені ОСОБА_1 у заяві про вчинення кримінального правопорушення, а саме внесення працівниками правоохоронного органу до комп`ютерної техніки недостовірних документів, не знайшли свого підтвердження, тому слід прийти до висновку про відсутність в діях працівників правоохоронного органу складів злочинів, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.372 КК України. Крім того, під час проведення досудового розслідування слідчим досліджено вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25.01.2012 року у справі №2033/1-610/11 за обвинуваченням ОСОБА_8 ,у якому судом досліджувалися, всі докази безпосередньо та у їх сукупності і суд дійшов висновку про визнання ОСОБА_8 винним за ч.4 ст.190,ч.ч.2.3 ст.358 КК України, який засудженим оскаржений не був та набрав законної сили .Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04.10.2016 року встановлено, що ОСОБА_8 під час розгляду справи вину визнав, у перегляді вироку за нововиявленими обставинами йому відмовлено.У судовому порядку встановлена належність і допустимість вказаних доказів у кримінальній справі , а отже, не встановлений факт умисного штучного створення доказів у кримінальній справі ,а у кримінальному провадженні №0000005 відсутня об`єктивна і суб`єктивна сторона злочину .Вказав також ,що скасовуючи постанову про закриття кримінального провадження від 04.10.2022 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23.08.2023 року, слідчий суддя не зазначив, які саме слідчі чи процесуальні дії необхідно провести для повноти досудового розслідування. Тому на його думку в даному кримінальному провадженні виконані всі необхідні слідчі та процесуальні дії. (а.с.26-29).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 21.11.2023 року скаргу ОСОБА_1 в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність прокурора вищого рівня Полтавської обласної прокуратури задоволено частково, зобов`язано керівника Полтавської обласної прокуратури в межах повноважень ЗУ «Про прокуратуру» та КПКУ розглянути в порядку ст.308 КПК заяву ОСОБА_1 на недотримання розумних строків під час досудового розслідування, про що його повідомити. В частині вимог щодо визнання протиправною бездіяльності слідчого та прокурора на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні №0000005 відмовлено, воно не може бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено главою 26 КПК України.(а.с.30-31).

09.12.2023 року ОСОБА_1 подав скаргу на постанову про закриття кримінального провадження від 06.11.2023 року ,у якій просив поновити строк на оскарження даної постанови та скасувати вказану постанову, оскільки слідчий Бакало Р.А. не провівши будь-яких слідчих дій, виніс постанову про закриття кримінального провадження, а прокурор ОСОБА_2 увійшов у змову зі слідчим та навмисно не скасував вказану постанову.( а.с.22-25)

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 04.03.2024 постанову про закриття кримінального провадження від 06.11.2023 року скасовано , зазначено ,що слідчим не проведено всіх необхідних слідчих дій спрямованих на об`єктивне, повне, всебічне досудове розслідування фактів викладених у заяві про вчинення злочину; постанова про закриття кримінального провадження від 06.11.2023 є ідентичною попереднім, які було скасовано ухвалами слідчого судді. Проте при цьому слідчий суддя також вказав , що слідчим Бакало Р.А. не надано суду матеріали кримінального провадження № 0000005,постанову слідчого від 06.11.2023 року про закриття кримінального провадження ,а відтак, не спростовано доводи скаржника та фактично позбавляє слідчого суддю можливості встановити обставини скарги (а.с.21)

09.12.2024 року ОСОБА_1 подав скаргу начальнику відділу Полтавської обласної прокуратури на навмисну злочинну бездіяльність слідчого Бакало Р.А., який увійшовши до злочинної змови з прокурором ОСОБА_2 , протягом тривалого часу займаються злочинною діяльністю, а саме укриттям посадових злочинів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У цій скарзі, Ісмайлов В.Ш. просив надати для огляду матеріали кримінального провадження№ 0000005 та усунути ОСОБА_2 від нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.(а.с.9-12)

24.12.2025 року керівник Полтавської обласної прокуратури Євген Гладій у відповіді повідомив ОСОБА_1 про те, що він ,як потерпілий у даній справі, наділений правом заявляти відводи, яким не скористався та не подав скаргу до суду щодо відводу слідчого і прокурора і роз`яснив право оскарження дій слідчого і прокурора у даному провадженні в порядку ст.ст.303-307 КПК України, а також звернення з дисциплінарною скаргою на дії ( бездіяльність) прокурора.(а.с.8).

Судова колегія зауважує, що підставами даного позову про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 вказав не лише надмірну тривалість досудового розслідування, а й неправомірну бездіяльність третьої особи відповідача процесуального керівника ОСОБА_2 під час надзору у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»

Згідно ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність ,органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

За відсутності підстав для застосування ч.1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

До такого висновку щодо застосування норм права у цих правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

Враховуючи те, що у цій справі відсутні підстави для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.6 ст. 1176 ЦК України.

Згідно ч.6 ст. 1176ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч.2 ст. 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

У ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Позивач пов`язує спричинення йому моральних страждань із надмірною тривалістю досудового розслідування і протиправною бездіяльністю Полтавської обласної прокуратури та її посадової особи - прокурора Москаленка Д.В. при здійсненні ними своїх повноважень по здійсненню процесуального керівництва за органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000005.

У ч. 1 ст. 303 КПК України наведений перелік всіх рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора ,які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк ; рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій,; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги

За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги .Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Позивач має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора до слідчого судді відповідно до ст. ст. 303-307 КПК України. Надання роз`яснення за результатами розгляду заяви, яке розцінено як бездіяльність прокурора, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України.

Доводи про відсутність підстав для відшкодування шкоди за ч. 2 ст. 1177 ЦК України, та можливості компенсації лише за умови окремого встановлення протиправності дій державних органів і їх посадових осіб, є обгрунтованими, виходячи з наступного.

З урахуванням змісту ухвал слідчих суддів за вказаний період, суд першої інстанції встановив ,що слідчі у кримінальному провадженні не виконували усі необхідні слідчі дії для всебічного, повного, неупередженого досудового розслідування даного провадження та якнайшвидшого прийняття законного процесуального рішення за його результатами , проте не встановив протиправність дій прокуратури.

Як вбачається із єдиної ухвали слідчого судді , скарга ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора вищого рівня Полтавської обласної прокуратури була задоволена частково лише у частині зобов`язання керівника Полтавської обласної прокуратури в межах повноважень ЗУ «Про прокуратуру» та КПКУ розглянути в порядку ст.308 КПК заяву ОСОБА_1 на недотримання розумних строків під час досудового розслідування, про що його повідомити. В частині вимог щодо визнання протиправною бездіяльності слідчого та прокурора на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні №0000005 у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалами слідчих суддів скасовувались постанови про закриття кримінального провадження на підставі скарг ОСОБА_1 з підстав того, що обставини кримінального провадження досліджено не всебічно та неповно ,вказані постанови слідчого винесені передчасно.

В той же час ,з матеріалів справи вбачається, що не усі процесуальні рішення (ухвали), на які посилається ОСОБА_1 містять дані, яку саме бездіяльність допустили органи досудового розслідування, закриваючи кримінальні провадження і перелік дій, які необхідно вчинити.

Так, скасовуючи ухвалами постанови слідчих про закриття кримінального провадження з причини не проведення всіх необхідних слідчих дій спрямованих на об`єктивне, повне, всебічне досудове розслідування фактів викладених у заяві про вчинення злочину , слідчий суддя в ухвалах констатує ,що слідчим суду не надано матеріали кримінального провадження № 0000005 та постанови про закриття кримінального провадження , що фактично позбавляє слідчого суддю можливості встановити обставини скарги (а.с.21,32) За таких обставин об`єктивність встановлених слідчим суддею фактів не проведення всіх необхідних слідчих дій спрямованих на об`єктивне, повне, всебічне досудове розслідування викликає сумнів ,оскільки висновки здійснені на основі припущень.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й ,відповідно, не може вказувати на протиправну бездіяльність органів прокуратури з нагляду за таким досудовим розслідуванням.

Самі по собі скасування постанов слідчих постановами слідчих суддів, які не завжди містять перелік конкретних недоліків і дій, також не вказують на бездіяльність прокуратури чи процесуального керівника в питанні нагляду за додержанням законів під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні .

Як зазначалось у відповідях , направлених на адресу позивача, повідомлення про підозру не погоджувалось прокурором, який є процесуально самостійним у прийнятті рішень щодо цього питання, через відсутність достатніх доказів вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінальних правопорушень за ч.2 ст.375 та ч.1 ст.366 КК України. Вказана підстава звучить і з інших процесуальних документів , зокрема, вироку суду що набрав законної сили ,в ході постановлення якого суд давав оцінку щодо відсутності доказів здійснення фальшування матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 ,а відтак і відсутність достатніх доказів у кримінальному провадженні № 0000005 для пред`явлення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підозри.

Суд першої інстанції не врахував ,що матеріали справи не містять достовірних і достатніх доказів того, що посадовими прокуратури вчинені неправомірні дії чи бездіяльність під час процесуального контролю за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000005; не містять висновків компетентних органів прокуратури вищого рівня відповідно до вимог ст.308 КПК України, так і судових рішень щодо недотримання слідчим, прокурором розумних строків досудового провадження , якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків під час досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, та притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством. На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, якими встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків посадових осіб Полтавської обласної прокуратури під час здійснення нагляду за досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні чи вчинення неправомірних дій (бездіяльності) відносно позивача.

З урахуванням всіх наведених матеріалів справи ,не вбачається доведеність не здійснення відповідачем належним чином процесуального нагляду за додержанням законів під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ,а те, що прокуратура і ,зокрема, процесуальний керівник у даному провадженні чи прокурор , діючи згідно закону самостійно, аналізуючи всі проведені дії і зібрані докази , не погоджують пред`явлення особам підозри чи обвинувачення ,не свідчить про протиправність їх бездіяльності і порушення ними вимог закону по здійсненню нагляду за досудовим розслідуванням.

З врахуванням однакових і послідових висновків органів досудового розслідування і прокуратури на протязі всього часу здійснення кримінального провадження, на розумність строків цього провадження , крім необхідних слідчих дій, впливає і розгляд скарг позивача .

Позивачем допустимих, достовірних і достатніх доказів наявності обов`язкових складових цивільно- правової відповідальності за заподіяння йому моральної шкоди у вигляді душевних страждань у зв`язку з неправомірною бездіяльністю посадових осіб Полтавської обласної прокуратури і ,зокрема. третьої особи -прокурора Москаленка Д.В. , не надано, відтак правові підстави, передбачені статтями 1174, ч.6 ст 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом положень ст.ст. 23, 1167, 1174 та ч.6 ст. 1176 ЦК України обгрунтованими, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження факту протиправності дій (бездіяльності) посадових осіб Полтавської обласної прокуратури, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників зазначеного органу та їх вини в заподіянні цієї шкоди ,а також факту заподіяння позивачу їх діями чи бездіяльністю моральних страждань або втрат немайнового характеру, позивачем суду не надано, висновки суду в цілому про наявність підстав для задоволення позову є безпідставними. Відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а судове рішення, що не відповідає вимогам закону, підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового рішення - про відмову у задоволенні позову.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Колегія суддів вважає, суд ухвалив рішення з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; за невідповідності висновків суду обставинам справи і з порушенням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і ухвалення апеляційним судом нового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України , -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду від 09.10. 2025 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: С.Г. Копаничук

Судді: В.П. Рибчинський

Л.О.Голота