Справа № 385/2039/25
Провадження № 2/385/959/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2026 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Венгрина М. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 22300,00 грн заборгованості за договором кредиту № 498310 від 23.11.2022 та судових витрат.

Стислий виклад позицій сторін

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що 23.11.2022 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 498310, за умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 2500,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, надавши йому кредит на потрібну суму, натомість відповідач не виконав умови Кредитного договору. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у ОСОБА_1 утворилась заборгованість.

01.02.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу № 01022024, відповідно до умов якого та відповідно до ст. 512 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Селфі Кредит», в тому числі і до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 498310 від 23.11.2022.

Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити, стягнути суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2422,40 грн та 8000 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідачка ОСОБА_1 у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не подала, хоча в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 12.01.2026 вважається врученою їй 27.01.2026. При цьому суд керується тим, що рекомендоване поштове відправлення, повернуте до суду з відміткою «Адресат відсутній за місцем проживання», є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17). Таким чином відповідач свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навела.

Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до суду не надходило.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі

Ухвалою від 12.01.2026 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідачки ОСОБА_1 , встановив наступне.

Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 1050 ЦК України визначає наслідки порушення договору позичальником. Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів

Судом установлено, що 23.11.2022 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 498310 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» (а.с. 15-25), за умовами якого вона отримала кредит в сумі 2500,00 гривень на строк 365 днів, зі сплатою процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 2,2% в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту 22300,00 грн (п. 1.4, 1.5.1, 1.8.1). Відповідно до пункту 2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок ОСОБА_1 з використанням карти НОМЕР_1 . Нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування протягом строку кредиту (п. 3.1). Згідно із пунктом 4.4 договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти, штрафи, пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором. За пунктом 5.1. сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку визначеного п. 5.3 договору. Згідно із пунктом 1.1 договору, укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт.

Додатком № 1 до договору є графік платежів, за яким розраховано 12 платежів, що 30 днів, перший 23.12.2022, останній 18.11.2023 (а.с. 25 зворот - 26).

Договір та додаток до нього підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 23.11.2022, що вбачається з договору і додатку до нього та підтверджено довідкою про ідентифікацію (а.с. 29).

Таким чином судом встановлено, що договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.

Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Врховуючи, що в договорі ОСОБА_1 зазначено її анкетні дані, номер телефону, паспортні дані, адреса проживання, в суду відсутні сумніви в тому, що саме ним було такий укладено з ТОВ «Селфі Кредит».

ОСОБА_1 також 23.11.2022 ознайомилась з паспортом споживчого кредиту (а.с. 27 - 28), підписавши такий електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що свідчить про виконання ТОВ «Селфі Кредит» відповідного переддоговірного зобов`язання, визначеного Законом України «Про споживче кредитування».

Згідно листа ТОВ «Пейтек» від 20.10.2025 (а.с. 30) таке повідомило ТОВ «Селфі Кредит» про те, що на підставі раніше укладеного договору про організацію переказу грошових коштів № 03052022-1 від 03.05.2022 було успішно перераховано 23.11.2022 о 09:50:31 кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» в сумі 2500,00 грн, призначення платежу - зарахування на картку НОМЕР_2 .

Факт перерахування коштів також підтверджено листом АТ КБ «Приватбанк» від 28.01.2026, згідно якого на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 23.11.2022 було заразовано кошти в сумі 2500,00 грн.

Таким чином даними доказами, які суд вважає належними та допустимими, доведено факт укладення кредитного договору та перерахування кредитних коштів, на виконання умов такого, від ТОВ «Селфі Кредит» відповідачці.

01.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу № 01022024-1 (а.с. 38-42) за яким, згідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу (а.с. 43) ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги, в тому числі, за договором № 498310 від 23.11.2022 з ОСОБА_1 , сума заборгованості 13518,40 грн.

З платіжної інструкції № 74877 від 01.02.2024 вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило 2528538,65 грн на рахунок ТОВ «Селфі Кредит» за відступлення права вимоги за договором факторингу № 01022024-1 (а.с. 45).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Таким чином, ТОВ «ФК Кредит - Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Селфі Кредит» втратило такі права.

Дослідивши вказані докази, які суд вважає належними, допустимими та достатніми, в їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідачка уклавши кредитний договір в електронній формі отримала від ТОВ «Селфі Кредит» кредитні кошти в сумі 2500,00 грн. Погашення кредиту в повному обсязі, згідно умов договору не здійснила, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість. У зв`язку з укладення договору про відступлення права вимоги, право вимоги за договором № 498310 від 23.11.2022 перейшло від ТОВ «Селфі Кредит» до позивача.

З розрахунку заборгованості за договором № 498310 від 23.11.2022 (а.с. 31-37) вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитом складає 22300,00 грн, з яких 2500,00 грн за тілом кредиту, 19800,00 грн за процентами; проценти нараховувались з 23.11.2022 по 18.11.2023, включно в сумі 55,00 грн на день, тобто за процентною ставкою 2,2 % на день, що встановлена договором.

Суд звертає увагу на те, що сума заборгованості по відсотках нараховувалась в межах строку дії договору та що відповідачка коштів на погашення заборгованості не вносила.

Отже суд погоджується з розрахунком заборгованості, що наданий позивачем.

Суд вважає, що такий доказ, який не спростований відповідачкою, є належним, допустимим, позивач довів викання кредитодавцем умови договору про надання кредиту.

Також суд позбавлений можливості надати оцінку аргументам відповідачки, який своїх заперечень, контррозрахунку не надав.

Таким чином, аналізуючи надані докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги судом задоволені повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн (судовий збір сплачено з урахуванням коефіцієнту 0,8 у зв`язку поданням позову в електронній формі).

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

До позовної заяви позивачем долучено, ордер на надання правничої допомоги адвокатом Усенком М. І., договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, детальний опис наданих послуг від 08.12.2025, акт наданих послуг № 613 від 08.12.2025 (а.с. 49-51, 53).

Згідно з договором про надання правової допомоги між ТОВ «ФК «Кредит Капітал» та АО «Апологет», сторони визначили предмет договору у виді юридичної допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором та вартість за 1 кредитну справу - 8000 грн.

Згідно з детальним описом наданих послуг, виконаних АО «Апологет», сторони погодили надання правових послуг у виді усної консультації клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором: час - 30 хв; ознайомлення з матеріалами кредитної справи: час 2 год; погодження правової позиції клієнта у справі: час - 30 хв; складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта: час - 3 год 30 хв. Всього 6 год 30 хв.

З акту № 613 наданих послуг від 08.12.2025 вбачається, що АО «Апологет» в особі адвоката Усенка М. І. надано ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» послуги згідно договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 боржник ОСОБА_1 , кредитний договір № 498310, сума послуг 8000 грн, які підлягають сплаті протягом 1 року з моменту підписання акту.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Слід вказати, що відповідного клопотання відповідачка не подавала.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На підставі ч. 3 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи критерії обґрунтованості та пропорційності до предмета позову адвокатських витрат,беручи до уваги, складність та категорію справи, ціну позову, відсутність заперечень з боку сторони відповідача щодо розміру витрат, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд уважає розмір витрат позивача завищеним, тому до стягнення підлягають такі витрати у розмірі 4000,00 грн, що і буде становити пропорційні, співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у цій справі.

Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 498310 від 23.11.2022 в розмірі 22300,00 грн, з яких 2500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19800,00 грн - заборгованість за процентами, 2422,40 грн сплаченого судового збору та 4000,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього 28722 (двадцять вісім тисяч сімсот двадцять дві) грн 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 17.02.2026.

Суддя: М. В. ВЕНГРИН

Дата документу 17.02.2026