ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/576/26Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/6812/25 Категорія: 313000000 Петренко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіКарпенко О. В., Новіков О. М.
секретар Широкова Г.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Темчишиної Людмили Петрівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.12.2025 (повний текст рішення складено 29.12.2025, суддя в суді першої інстанції Петренко О. В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), акціонерного товариства «Укртелеком» про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в :

у липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю, а саме частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом звільнення з-під арешту, накладеного постановою Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ від 30.03.2009 та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запису про обтяження № 8594535 від 31.03.2009.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1994, що видане органом приватизації Придніпровського райвиконкому.

На даний час позивач позбавлена можливості розпорядитися своїм майном, в тому числі оформити договір купівлі-продажу належної їй частки квартири, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є обтяження, а саме арешт, що накладений на об`єкт нерухомості, власником якого є позивач, на підставі постанови серії АА №650029 від 30.03.2009, що винесена Придніпровським відділом ДВС Черкаського МЮУ.

З метою з`ясування підстав виникнення обтяження та стягувачів у виконавчому провадженні, позивач неодноразово направляла заяви до Другого відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) та з отриманих листів-відповідей слідує, що в Другого відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) відсутня можливість ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт, оскільки номер постанови про арешт майна боржника від 30.09.2009 не відповідає номеру виконавчого провадження, в межах якого накладався арешт, а матеріали виконавчих проваджень знищені відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Крім того, вказано, що відповідно до відповіді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.06.2025, згідно обліково-статистичних даних з 19.01.1994 до 30.03.2009, заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.11.2007 був задоволений позов прокурора Придніпровського району м. Черкаси в інтересах ВАТ «Укртелеком» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання телекомунікаційних послуг в розмірі 1 182 грн.

Інших зобов`язань у позивача не було, судових справ, де відповідачем по справі була ОСОБА_1 , Придніпровським районним судом м. Черкаси не розглядалося.

Відповідно до листа АТ «Укртелеком» № 43 від 14.07.2025, станом на дату надання відповіді, в облікових системах товариства відсутня будь-яка інформація щодо заборгованості ОСОБА_1 по оплаті послуг зв`язку за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач констатує, що на даний час невідомі підстави накладення обтяження та не можливо перевірити законність його накладення та встановити коло стягувачів. Крім того, відсутні будь-які незавершені виконавчі провадження, в яких боржником виступає позивач та наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт створює позивачу перешкоди у реалізації прав як власника майна, а тому такі права підлягають судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту шляхом пред`явлення позову до органу ДВС та АТ «Укртелеком».

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.12.2025 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в зв`язку з пред`явленням позову до неналежних відповідачів.

Відмовляючи в задоволенні позову до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), суд керувався тим, що вказаний орган накладаючи арешт на частку квартири АДРЕСА_1 здійснював виключно законодавчо визначені функції, а саме: виконував судові рішення, а не виступав в означених правовідносинах як боржник чи особа, в інтересах якої накладено арешт на майно позивача ОСОБА_1 , а також означений орган державної виконавчої служби не був особою, якій передано відповідне майно боржника, а тому є неналежним відповідачем у даній цивільній справі.

Відмовляючи в задоволенні позову до АТ «Укртелеком» суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що матеріалами справи не підтверджується обставина накладення спірного арешту саме в інтересах ВАТ «Укртелеком» з метою примусового виконання виконавчого провадження №6732183, тому АТ «Укртелеком» також не може бути належним відповідачем у справі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Темчишина Л. П. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем використані всі процесуальні можливості щодо встановлення будь-якої іншої особи стягувача, крім АТ «Укртелеком», але на даний час не відомі підстави накладення арешту, неможливо перевірити законність його накладення та встановити коло стягувачів, відсутні будь-які незавершені виконавчі провадження в яких боржником виступає позивач, тому наявність накладеного арешту порушує права та законні інтереси позивача і перешкоджає йому в реалізації прав власника.

Скаржник вважає, що суд допустив упереджене ставлення до наявних у справі доказів, надав їм неналежну оцінку, в результаті чого дійшов до помилкових висновків про відмову в задоволенні позову.

У відзиві, що надійшов від Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вказано, що рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними в апеляційній скарзі доводами немає.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, що видане 19.01.1994 органом приватизації Придніпровського райвиконкому (дублікат від 19.06.2025, бланк серії СТЕ №110735). Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках (а.с. 10).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 392443757 від 27.08.2024 встановлено, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис № 8594535, відповідно до якого 31.03.2009 реєстратором: Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна АА650029 від 30.03.2009, що винесена Придніпровським ВДВС Черкаського МУЮ, накладено обтяження на невизначену частку квартири АДРЕСА_1 . Власником невизначеної частки майна є ОСОБА_1 , а заявником вказаний Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ (а.с. 13).

Відповідно до листа Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 125788 від 11.09.2025 підстав для зняття арешту на квартиру АДРЕСА_1 немає, оскільки означений арешт накладався у відповідності до нормативних документів, що були чинними станом на 31.03.2009 (а.с.14).

Згідно листа Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №12507.26.21-48/101169 від 26.06.2025 вбачається, що ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 відсутня об`єктивна можливість, оскільки номер постанови про арешт боржника від 30.03.2009 не відповідає номеру виконавчого провадження, в межах якого накладався арешт, а матеріали виконавчих проваджень знищені відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними нотаріусами. Крім того додатково повідомлено позивача про те, що згідно даних ЄДРВП на виконанні перебувало виконавче провадження № 6782183 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3467 від 05.12.2007 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Укртелеком» заборгованості в сумі 1 182 грн, яке 22.10.2009 завершено у зв`язку з фактичним виконанням. Також відповідно до даних ЄДРВП в межах означеного виконавчого провадження постанова про арешт майна боржника не виносилась (а.с.16).

Із інформації з Єдиного реєстру боржників, що сформована станом на 22.07.2025, інформація про ОСОБА_1 як боржника в означеному реєстрі відсутня (а.с. 17).

Із листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 1.5/78/2025 від 30.06.2025 встановлено, що відповідно до обліково-статистичних даних з 19.01.1994 до 30.03.2009, заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.11.2007 був задоволений позов прокурора Придніпровського району м. Черкаси в інтересах ВАТ «Укртелеком» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання телекомунікаційних послуг в розмірі 1 182 грн (а.с. 19). Вказана обставина підтверджується копією заочного рішення Придніпровського районного суду від 19.11.2007 (а.с. 20).

Згідно листа АТ «Укртелеком» №43 вих-80D920-80D940-2025 від 14.07.2025, зі вбачається, що станом на дату надання відповіді, в облікових системах товариства відсутня будь-яка інформація щодо заборгованості ОСОБА_1 по оплаті послуг зв`язку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с .22).

З листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області №33769/7.2-25/вх.37194/7-25 від 17.09.2025 вбачається, що в Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у період часу з 09.01.2008 до 22.10.2009, перебувало виконавче провадження № 6732183 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3467, що виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Укртелеком» боргу в сумі 1 182 грн. Інші виконавчі документи на виконанні у відділах державної виконавчої служби в Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебували і не перебувають. 22.10.2009 державним виконавцем завершене виконавче провадження №6732183 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

Водночас ідентифікувати, в межах якого виконавчого провадження на майно боржника було накладено арешт № 8594535, зареєстроване 31.03.2009 реєстратором Черкаської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови АА №650029 від 30.03.2009 Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції, немає можливості (а.с. 79).

Із листів АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-250723/63049 від 21.08.2025 та АТ «Державний ощадний банк України» № 34/2-12/4357/2025/с від 05.08.2025 суд встановив, що означені банківські установи не можуть надати позивачу інформацію про відкриті банківські рахунки в період з 01.01.2003 до 31.03.2009 та чи існувала в зазначений період заборгованість клієнта перед банком (а.с. 80, 81, 108, 109).

Із відповідей на адвокатські запити, що надані КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради (а.с. 87), АТ «Черкасиобленерго» (а.с. 94), КП «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради (а.с. 96) та ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» (а.с. 98) суд встановив, що ОСОБА_1 як споживач відповідних житлово-комунальних послуг заборгованості перед їх надавачами немає.

З листа Другого ВДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) №1826/26.21-49/142805 від 29.09.2025 встановлено, що строк зберігання виконавчого провадження № 6732183 становив три роки; оскільки останнє завершене 22.10.2009, то воно підлягало знищенню в 2013 році (а.с. 101).

З листа Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України № 04/10 від 23.10.2025 суд вбачається, що надати представнику позивач адвокату Темчишиній Л.П. інформацію про місцезнаходження архіву Черкаської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України цією установою не вбачається можливим, оскільки такі відомості не перебувають у розпорядженні Ліквідатора (а.с. 135).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

У вказаній нормі наведений перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Частиною 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 1 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 передбачено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Отже, з аналізу вищевказаних норм права вбачається, що органи державної виконавчої служби є органами, на які покладено єдину функцію - примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб).

Оскільки, у правовідносинах, що виникли у зв`язку з накладенням арешту на невизначену частку квартири АДРЕСА_1 , Другий відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) діяв як орган, який здійснював виключно законодавчо визначені функції (виконував судові рішення), а не виступав як боржник чи особа, в інтересах якої накладено арешт на майно позивача, а також вказаний орган не був особою, якій передано відповідне майно боржника, тому висновок суду першої інстанції в частині того, що орган ДВС є неналежним відповідачем у даній справі є обґрунтованим, відповідає встановленим обставинам справи та вищевказаним нормам чинного законодавства.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не вбачає підстав доля скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Щодо висновку суду про відмову в задоволенні позовних вимог до АТ «Укртелеком», колегія суддів, виходить з наступного.

Суд першої інстанції відмовив в позові до вказаного відповідача з тих підстав, що він є неналежним відповідачем, однак при цьому не виконав свого обов`язку та не вказав, хто є належним відповідачем у справі.

Однак, як наголосив Верховний Суд у справі № 705/3876/18 від 07.10.2020 неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно, щоб визнати відповідача неналежним, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу (належну) особу. Суд не може ухилятися від встановлення належного відповідача, якщо з матеріалів справи чітко зрозуміло, хто саме має відповідати за вимогами, і заміна особи є необхідною для ефективного правосуддя, тобто суд може відмовити в позові з вищевказаних підстав лише тоді, коли чітко встановив належного відповідача.

Водночас, встановивши фактичні обставини справи та з огляду на наведений правовий висновок, суд не врахував, що саме у зв`язку з чинним арештом ОСОБА_1 не в змозі реалізувати своє право на розпорядження належним їй нерухомим майном, а тому звернулася до суду із позовом про звільнення майна з-під арешту який порушує її право власності, оскільки відсутні належні і допустимі докази того, що арешт накладений правомірно на її майно, і вона є чи була боржником у виконавчому провадженні, що виключає можливість оскаржити дії виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі за текстом - ЄКПЛ) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «володіння» у частині першій статті 1 Протоколу № 1 - автономне й охоплює як «наявне володіння», так і активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може стверджувати про принаймні «легітимні очікування». «Володіння» включає права «in rem» (право на речі) і «in personam» (право на дії особи). Термін охоплює нерухоме та рухоме майно та інші інтереси власників.

Конституцією України передбачено захист права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним ( ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1ст. 321 ЦК України).

Статтею 391ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказаної позиції притримується КЦС ВС у своїй постанові від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21 де зазначено, що коли питання про скасування арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження, порушує сторона провадження, то застосовуються положення розд. VII ЦПК України, який передбачає звернення до суду зі скаргою на дії виконавця.

Якщо ж особа, яка не погоджується з накладеним арештом, не є стороною виконавчого провадження, але такими діями порушується її право власності, вона звертається до суду з позовом, в якому передусім ставить питання про підтвердження її права власності на арештоване майно, а потім про зняття арешту.

Отже, суд встановивши у даній справі те, що належних та допустимих доказів того, що позивачка була стороною будь-якого виконавчого провадження в рамках якого накладеного арешт на належну їй частку нерухомого майна, у суду немає, повинен був вирішити спір шляхом захисту права власності особи на майно відповідно до вимог ст. 1 Першого протоколу до ЄКПЛ та до ст.ст. 319, 321 ЦК України, не відмовляючи в задоволенні позову до неналежного відповідача без вказівки про належного.

При цьому, право власності позивачки ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 підтверджується належними та допустимим доказами у справі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до АТ «Укртелеком» з ухваленням в цій частині нової постанови про задоволення позову.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог доДругого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)- рішення суду слід залишити без змін.

За клопотанням сторони позивача (апелянта) судові витрати по даній справі, понесені цією стороною в судах першої та апеляційної інстанції залишаються за особою, яка їх понесла.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.12.2025 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртелеком» про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом звільнення майна з-під арешту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Зняти з квартири АДРЕСА_1 , накладене на неї обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8594535, зареєстровано 31.03.2009 реєстратором: Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України», підстава виникнення обтяження: Постанова АА 650029 від 30.03.2009 Придніпровського відділу ДВС Черкаського МЮУ про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 .

Виключити запис про арешт квартири АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запису про обтяження № 8594535 від 31.03.2009.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судові витрати по даній справі, понесені в судах першої та апеляційної інстанції -залишити за сторонами.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 19.02.2026.

Суддя-доповідач

Судді