С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1408/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

19 лютого 2026 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

представника Позивача - адвоката Обухова В.В.

представника Відповідачки - адвоката Конончук З.В.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

ІІ. Описова частина

24 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення частини доходу від здачі спільного майна в оренду.

Свої вимоги Позивач мотивує наступним.

З 04 лютого 1984 року по 25 жовтня 2019 року він перебував з Відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, 20 жовтня 2001 року, подружжя придбало нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 364,8 кв.м, право власності на які було зареєстроване за Відповідачкою. Позивач вказує, що 02 листопада 2011 року ОСОБА_2 зареєструвалась як фізична особа-підприємець з метою здачі вказаного нерухомого майна в оренду.

В 2019 році, як стверджує Позивач, шлюб між ними було розірвано, проте досі спір про розподіл майна остаточно не вирішено. Після розірвання шлюбу Відповідачка продовжує задавати спільне майно в оренду, отримувати від нього дохід, на половину якого, зі слів Позивача, він має право.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року у справі №757/40871/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнуто з Відповідачки на користь Позивача частину доходу від здачі спільного майна в оренду у сумі 1 899 657,66 грн за період з 25.10.2019 по 04.10.2022.

Як зазначає Позивач, після 04.10.2022 Відповідачка продовжувала отримувати дохід від здачі спільного сумісного майна подружжя. Зокрема, 01 січня 2022 року між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Інтергума» було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1-22, а між ФОП ОСОБА_2 та ПП «Хімтекс» - договір оренди нежитлового приміщення № 2-22.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.08.2022 у справі № 910/4458/22 з ТОВ «Інтергума» на користь ФОП ОСОБА_2 стягнуто основний борг у розмірі 453400,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 12 286,57 грн, судовий збір у розмірі 6 985,29 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. На виконання вказаного рішення 13 грудня 2022 року ТОВ «Інтергума» сплатило на рахунок ФОП ОСОБА_2 477672,00 грн.

Іншим рішенням Господарського суду м. Києва - від 26.10.2022 у справі № 910/4459/22 - з ПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на користь ФОП ОСОБА_2 стягнуто заборгованість у сумі 126 800,00 грн, інфляційні втрати у сумі 3 437,00 грн, судовий збір у сумі 2 481,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. 08 листопада 2022 року ПП «Хімтекс» сплатило на рахунок ФОП ОСОБА_2 136 918,22 грн.

Позивач вважає, що має право на компенсацію 1/2 частки від такого доходу (крім судового збору і витрат на професійну правничу допомогу), а саме: від ТОВ «Інтергума» - 232 843,29 грн (465 686,57 / 2), від ПП «Хімтекс» - 65 118,50 грн (130 237,00 / 2), а всього - 297 961,79 грн. При цьому Позивач включає до суми, що підлягає поділу, й інфляційні втрати, стягнуті рішеннями господарських судів, оскільки вони є додатковим доходом від спільного майна.

Вказану суму Позивач просить стягнути з Відповідача у примусовому порядку.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання.

16 травня 2025 року від Відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким вона заперечує проти задоволення позовних вимог. Зокрема не погоджується із включенням до доходу від здачі в оренду нерухомого майна інфляційних втрат, зазначаючи, що до доходу може включатися лише орендна плата, тоді як інфляційні втрати є фактично понесеними Відповідачкою збитками, пов`язаними із несвоєчасним виконанням орендарями договірних зобов`язань. Тому, на думку Відповідачки, загальним доходом може вважатися лише 580 200,00 грн (453 400 + 126 800).

Крім того, Відповідачка зазначає, що з отриманого доходу нею був сплачений єдиний податок за листопад 2022 року у сумі 2754,36 грн та за грудень 2022 року у сумі 9553,44 грн. Також Відповідачка просить врахувати раніше сплачений єдиний податок за попередній період на загальну суму 61124,00 грн, який не був врахований при розгляді справи № 757/40871/20, у зв`язку з чим загальні витрати по сплаті податку, на її думку, складають 73432,00 грн.

Також Відповідачка зазначає, що положення ст. 359 ЦК України, на які посилається Позивач, не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки нежитлове приміщення перебуває у спільній сумісній, а не спільній частковій власності сторін. Крім того, на думку Відповідачки, стаття 369 ЦК України, на відміну від ст. 359 ЦК України, не передбачає, що доходи від використання спільного сумісного майна після розірвання шлюбу належать кожному з подружжя у рівних частках, а тому Позивач матиме право на отримання частини доходу лише після виділу часток у спільному майні.

03 червня 2025 року до суду надійшла відповідь Позивача на відзив, у які викладені заперечення проти доводів Відповідачки. Зазначив, що інфляційні втрати включаються до оподатковуваного доходу платника єдиного податку, що підтверджується положеннями пп. 1 п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України.

Щодо податкових виплат представник Позивача зазначив, що Київський апеляційний суд при новому розгляді справи № 757/40871/20 вже врахував податки і збори за 2022 рік, а їх повторне вирахування є неприпустимим. Крім того, навіть якщо погодитися з Відповідачкою, то податкові зобов`язання за листопад та грудень 2022 року, коли саме і було отримано спірний дохід, складають лише 12 307,80 грн (2 754,36 + 9 553,44), а решта податкових платежів стосується іншого доходу Відповідачки та не має відношення до предмету позову.

22 серпня 2025 року було закрите підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник Відповідачки заперечувала проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 1984 року по 25 жовтня 2019 року.

20 жовтня 2001 року, тобто в період шлюбу, подружжям набуте право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 364,8 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В. за реєстровим номером № 1264. Право власності на майно зареєстроване за Відповідачкою, як стороною договору.

02 листопада 2011 року ОСОБА_2 зареєструвалась як фізична особа-підприємець з метою здачі нерухомого майна в оренду. Відповідачка перебуває в реєстрі платників єдиного податку як платник 3 групи за ставкою 5% від розміру отриманого доходу.

01 січня 2022 року між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Інтергума» укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1-22, за яким передано в оренду приміщення площею 241,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Того ж дня між ФОП ОСОБА_2 та ПП «Хімтекс» укладено договір оренди нежитлового приміщення № 2-22, за яким передано в оренду приміщення площею 54,8 кв.м. за тією ж адресою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16 серпня 2022 року у справі №910/4458/22 з ТОВ «Інтергума» на користь ФОП ОСОБА_2 стягнуто основний борг (заборгованість з орендної плати) у розмірі 453 400,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 12286,57 грн, а також судовий збір у розмірі 6985,29 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На виконання вказаного рішення 13 грудня 2022 року ТОВ «Інтергума» сплатило на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 477672,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року у справі №910/4459/22 з ПП «Хімтекс» на користь ФОП ОСОБА_2 стягнуто заборгованість з орендної плати у сумі 126800,00 грн та інфляційні втрати у сумі 3437,00 грн, а також судовий збір у сумі 2481,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

08 листопада 2022 року ПП «Хімтекс» сплатило на рахунок ФОП ОСОБА_2 присуджену суму в розмірі 136918,22 грн.

Таким чином, отримані Відповідачкою грошові кошти на підставі зазначених рішень господарських судів є орендною платою та компенсаційними виплатами за двома договорами оренди за період березень - червень 2022 року.

Питання права Позивача на отримання половини доходу від здачі спільного нерухомого майна в оренду вже було предметом судового розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року у справі №757/40871/20, ухваленою за результатами нового апеляційного розгляду після скасування попередньої постанови Верховним Судом (постанова від 12 червня 2024 року), встановлено, що нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_3 , частки у спільному сумісному майні сторін не визначалися, спір про поділ майна подружжя в судовому порядку остаточно не вирішений, а отриманий ОСОБА_2 дохід від здачі зазначеного приміщення в оренду після розірвання шлюбу належить кожному із подружжя в рівних частках.

Зазначеною постановою з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто частину доходу від здачі спільного майна в оренду у сумі 1 899 657,66 грн за період з 25.10.2019 по 04.10.2022, при цьому загальна сума доходу від орендної плати була зменшена на суму сплачених Відповідачкою податкових платежів (єдиного податку та земельного податку) за відповідний період.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені під час розгляду справи № 757/40871/20, зокрема належність нежитлових приміщень до спільної сумісної власності сторін та право Позивача на отримання половини доходу від здачі такого майна в оренду за вирахуванням податкових платежів, є преюдиційними для цієї справи та не потребують повторного доказування.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 Сімейного кодексу України, згідно з частиною другою якої об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно зі статтею 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що якщо майно є спільною сумісною власністю подружжя та передано третім особам відповідно до договору оренди, то і отриманий дохід є спільним та має бути розділений у відповідних частках. Коли кошти від орендаря отримує в повному обсязі один з подружжя, в іншого виникає право вимоги щодо стягнення коштів відповідно до його частки в праві власності на таке майно. Зазначена позиція кореспондується із висновками Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 757/34950/14.

Щодо доводів Відповідачки про непоширення на спірні правовідносини положень статті 359 ЦК України та про неможливість поділу доходу без попереднього виділу часток у спільному майні суд зазначає таке.

Як встановлено вищенаведеною постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року та постановою Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 757/40871/20, право Позивача на отримання половини доходу від здачі в оренду спільного сумісного майна випливає безпосередньо з положень статей 60, 63, 70 Сімейного кодексу України та не залежить від попереднього виділу часток у спільному майні. Верховний Суд прямо вказав, що оскільки нежитлове приміщення на час здачі його в оренду перебувало у спільній сумісній власності подружжя без виділення часток або встановлення порядку користування ним, а від здачі приміщення в оренду після розірвання шлюбу ОСОБА_2 отримувала дохід, який відповідно до статей 58, 63 Сімейного кодексу України належить кожному із подружжя в рівних частках.

Зазначені висновки є обов`язковими для суду першої інстанції у силу частини четвертої статті 263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, доводи Відповідачки про неможливість поділу доходу від здачі спільного майна в оренду без попереднього виділу часток є безпідставними та спростовуються правовими висновками Верховного Суду у справі за участю тих самих сторін.

Щодо суми доходу, яка підлягає розподілу між сторонами, суд зазначає таке.

Позивач визначає загальну суму доходу, що підлягає поділу, у розмірі 595 923,57 грн, до якої включає основний борг з орендної плати та інфляційні втрати, стягнуті на його користь рішеннями господарських судів, за виключенням судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, а саме: 465 686,57 грн (453 400,00 + 12 286,57) від ТОВ «Інтергума» та 130 237,00 грн (126 800,00 + 3 437,00) від ПП «Хімтекс».

Відповідачка не погоджується з включенням до суми поділу інфляційних втрат, стягнутих відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, вважаючи їх штрафними санкціями, які не є доходом від здачі майна в оренду.

Суд погоджується з позицією Позивача з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є компенсаційними виплатами, спрямованими на відновлення купівельної спроможності грошових коштів, своєчасно не сплачених боржником. Вони не є штрафними санкціями у розумінні цивільного законодавства, а являють собою механізм захисту майнових інтересів кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Враховуючи, що дохід від здачі спільного сумісного майна в оренду є спільним доходом сторін, Позивач, як співвласник такого майна, також має право на отримання компенсаційних виплат, пов`язаних із простроченням сплати орендних платежів, нарахованих на суму заборгованості з орендної плати за спільне майно. Включення таких виплат до загальної суми доходу, що підлягає поділу, є логічним та справедливим, оскільки несвоєчасна сплата орендної плати однаковою мірою зачіпає майнові інтереси обох співвласників.

Таким чином, суд погоджується з позицією Позивача щодо суми доходу, яка підлягає розподілу, та визначає її у розмірі 595 923,57 грн.

Водночас, як зазначено у постанові Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року у справі № 757/40871/20, загальна сума доходу від орендної плати має зменшуватися на податкові платежі, сплачені у зв`язку з його отриманням.

Встановлено, що грошові кошти за рішеннями Господарського суду м. Києва отримані Відповідачкою у листопаді 2022 року (від ПП «Хімтекс» - 08.11.2022) та у грудні 2022 року (від ТОВ «Інтергума» - 13.12.2022).

Згідно з податковою декларацією за листопад 2022 року сума податкових зобов`язань Відповідачки зі сплати єдиного податку за цей звітний місяць становить 2754,36 грн. Згідно з податковою декларацією за грудень 2022 року сума податкових зобов`язань за цей звітний місяць становить 9553,44 грн.

Таким чином, за доходи, отримані Відповідачкою у листопаді та грудні 2022 року, нею сплачено єдиний податок у загальному розмірі 12307,80 грн (2754,36 + 9553,44).

Щодо решти податкових платежів, на які посилається Відповідачка (на загальну суму 61124,00 грн), суд зазначає, що ці платежі були сплачені за інші звітні періоди (з листопада 2021 року по вересень 2022 року) та стосуються іншого доходу Відповідачки, який не є предметом розгляду в цій справі. Предметом цього позову є виключно дохід, отриманий Відповідачкою від здачі спільного нерухомого майна в оренду за період березень - червень 2022 року, кошти по якому фактично надійшли у листопаді та грудні 2022 року на підставі рішень господарських судів.

Відтак, загальна сума доходу, що підлягає поділу, має бути зменшена на суму сплаченого єдиного податку 12307,80 грн і складає 583615,77 грн (595923,57 - 12307,80).

Половина зазначеної суми, на яку має право Позивач, становить 291807,89 грн (583615,77 / 2).

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на його користь частини доходу від здачі спільного майна в оренду у розмірі 291807,89 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог (в частині 6153,90 грн) слід відмовити, оскільки ця сума припадає на частку Позивача у сплачених податкових платежах.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні з позовом сплачено судовий збір у розмірі 2384,00 грн. Позовні вимоги задоволено на 97,94% (291807,89 / 297961,79 ? 100%), а відтак стягненню з Відповідачки на користь Позивача підлягає судовий збір у розмірі 2334,76 грн (2384,00 ? 97,94%).

ІV. Резолютивна частина

Керуючись статтями 60, 63, 70 Сімейного кодексу України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 79, 209, 212-215, 218, 223, 226 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину доходу від здачі спільного майна в оренду в розмірі 291 807,89 гривень.

У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовити.

2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2334,76 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: