Справа № 405/116/26
Провадження №2/405/36/26
У Х В А Л А

12 січня 2026 року Суддя Подільського районного суду міста Кропивницького Іванова Л.А., при вирішенні питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» про визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Кропивницького в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, з позовом до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», в якому просить:

визнати застосований до нього ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» профілактичний нагляд, як за особою, що схильна до втечі, - недійсним;

припинити дію, яка порушує, його право;

відновити становище, яке було та існувало до порушення;

стягнути з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» матеріальну та моральну шкоду, завдану таким незаконним рішенням в розмірі 2000,00 грн. за кожен день застосованих до нього обмежень.

Дослідивши вказану позовну заяву та додані до неї матеріали в порядку вирішення питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що у відкритті провадження у справі за даним позовом слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу. Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Так, пунктами 1 та 2 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При цьому, в рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» про визнання недійсним рішення щодо застосування до нього профілактичного нагляду, як до особи схильної до втечі, припинення дій, які на його думку порушують його права, відновлення становища, яке існувало до порушення та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Зі змісту позовної заяви також вбачається, що спір виник у зв`язку з реалізацією ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» владних управлінських функцій та застосування до позивача заходу режимного примусу у вигляді додаткового обмежувального заходу у вигляді профілактичного нагляду як за особою, яка схильна до "втечі", під час перебування позивача ОСОБА_1 в зазначеній державній установі.

При цьому, відповідач ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» у зазначених відносинах виступає як суб`єкт владних повноважень, який приймає обов`язкові для позивача ОСОБА_1 рішення в межах публічно-владних функцій.

Крім того, судом враховано, що визначальною ознакою для віднесення спору до адміністративної юрисдикції є не лише суб`єктний склад, а й характер правовідносин та зміст заявлених вимог, якими за даним позовом є перевірка законності рішення відповідача ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» прийнятого відносно позивача ОСОБА_1 в межах реалізації відповідачем публічно-владних повноважень.

Таким чином, враховуючи, що відповідач наділений владними управлінськими функціями, спір пов`язаний із здійсненням таких повноважень, а також те, що позивачем оскаржується саме рішення та дії суб`єкта владних повноважень, на підставі чого характер спірних правовідносин між сторонами є публічно-правовим.

Крім того, суд зауважує, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є похідними від заявлених позовних вимог про оскарження позивачем застосованого до нього відповідачем ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" профілактичного нагляду, як за особою, що схильна до "втечі", та, крім того, заявлені позивачем одночасно з вимогою про вирішення публічно-правового спору, а тому на підставі ч.5 ст.21 КАС України також підлягають розгляду адміністративним судом разом з основними вимогами.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки має публічно-правовий характер.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене вище та враховуючи, що позовна заява ОСОБА_1 до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» про визнання правочину недійсним, припинення дії та відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитківне підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, на підставі чого суд приходить до висновку, що у відкритті провадження по цивільній справі за даним позовом слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.186 КАС України, повернувши позивачу позовну заяву з доданими до неї документами.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі чого, суд роз`яснює, що в даному випадку позивачу необхідно звернутись з позовною заявою до адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства, передбаченому положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, з дотриманням правил предметної юрисдикції.

Керуючись ст.19, п. 1 ч. 1 ст. 186, ст. ст. 258, 260, 261, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі № 405/116/26 за позовом ОСОБА_1 до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» про визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування збитків, - на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження разом з доданими до неї позовними матеріалами надіслати позивачу.

Копію позовної заяви залишити в суді.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його (позивача) позовом до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» про визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування збитків віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Подільського

районного суду

міста Кропивницького Лілія Андріївна Іванова