справа № 382/131/14
провадження № 22-ц/824/3486/2026
головуючий у суді І інстанції Кисіль О.А.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та Яготинського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 26 вересня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Стариченко Миколи Петровича, стягувач: ОСОБА_3 , заінтересована особа: Старший державний виконавець Сидоренко Олександр Васильович, заступник начальника управління - начальник відділу організації та контролю за виконанням рішень УЗВР у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) Ковальчук Людмила Іванівна, Яготинський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на протиправні дії старшого державного виконавця Яготинського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сидоренка Олександра Васильовича, на постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відносно боржника ОСОБА_2 та скасування даної постанови,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року скаржник ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на протиправні дії старшого державного виконавця Яготинського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сидоренка Олександра Васильовича, на постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відносно боржника ОСОБА_2 та скасування даної постанови.

Скаргу обґрунтовано тим, що у Яготинському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_7 (ідентифікатор доступу: Г0ББ98126Е89) від 12 березня 2021 року про стягнення із ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 17 січня 2014 року і до досягнення донькою повноліття на підставі виконавчого листу №382/131/14-ц виданого від 10 лютого 2014 року Яготинським районним судом Київської області (справа № 382/131/14-ц).

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 6 квітня 2023 року у відповідь на запит Яготинського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) до Державної податкової служби України, надійшла інформація щодо джерел доходів ОСОБА_2 , а саме - військова частина НОМЕР_2 .

Відповідно до відповіді на запит виконавчої служби від 13 жовтня 2023 року до Пенсійного фонду України щодо останнього місця роботи боржника встановлено, що ОСОБА_2 отримує дохід у вигляді заробітної плати від військової частини НОМЕР_3 .

17 жовтня 2023 року відповіддю Державної податкової служби було підтверджено отримання доходу у другому кварталі 2023 року ОСОБА_2 від військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до п. 3 ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Разом з тим, маючи в розпорядженні більше трьох документальних підтверджень щодо проходження ОСОБА_2 військової служби, нехтуючи Законом України «Про виконавче провадження» 9 листопада 2023 року старшим державним виконавцем Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сидоренком Олександром Васильовичем винесено постанову відносно ОСОБА_2 , про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Послідуючими державними виконавцями, які мали відношення до даного виконавчого провадження, законність винесення вищезгаданої постанови не перевірялась, хоча матеріали справи містять беззаперечні докази щодо проходження ОСОБА_2 військової служби, а саме - звіти про здійснення відрахування та виплати від військової частини НОМЕР_3 , відповіді державних органів на запити тощо.

На підставі вищезгаданої, на переконання скаржника, незаконно винесеної постанови ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, що потягло за собою порушення його законних прав та інтересів (справа № 317/6024/24).

Разом з тим, задля врегулювання вищеописаної ситуації, адвокатом Стариченком М.П., який діє в інтересах ОСОБА_2 на адресу Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було направлено адвокатський запит від 19 листопада 2024 року, до якого долучено докази проходження ОСОБА_2 військової служби.

Серед іншого, підставою для складання згаданого запиту стало проведення перевірки дотримання чинного законодавства державним виконавцем щодо винесення постанови про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні № НОМЕР_7; притягнення до відповідальності, у разі виявлення порушення законодавства з його боку та, як наслідок, скасування процесуального документу, а саме постанови про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні № НОМЕР_7 від 9 листопада 2023 року, як такої, що винесена з порушенням приписів Закону України «Про виконавче провадження»».

25 листопада 2024 року від старшого державного виконавця Кравченко Лариси Василівни, надійшла відповідь на адвокатський запит, до якого була долучена постанова про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21 листопада 2024 року на підставі того, що (дослівно) «Заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 погашена в повному обсязі та станом на 21 листопада 2024 року відсутня».

26 листопада 2024 року, не погоджуючись з підставою для скасування спірної постанови, адвокатом Стариченко М.П. на адресу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було подано скаргу на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців, у якій перераховані вищезгадані обставини. Дана скарга в подальшому перенаправлена на розгляд до Управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві та Київській області.

У відповіді на скаргу за підписом заступника начальника Управління - начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській Області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковальчук Людмили Іванівни від 3 січня 2025 року про розгляд вищезгаданого звернення повідомлено, що (дослівно): «…керівником Відділу під час перевірки встановлено, що при винесенні 21 листопада 2024 року державним виконавцем постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, з технічних причин допущено помилку при формулюванні підстави скасування та зазначено: «заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 погашена в повному обсязі та станом на 21 листопада 2024 року відсутня», замість: «у зв`язку з проходженням боржником військової служби», так як боржника, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 зараховано до списків особового складу. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 30 листопада 2024 року складає 350 621,33 грн. У зв`язку з чим, дії державного виконавця визнано такими, що вчиненні з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», та зобов`язано останню привести матеріали виконавчого провадження у відповідність.

На виконання вищевказаної постанови керівника Відділу про проведення перевірки матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем 18 грудня 2024 року винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме у постанові від 21 листопада 2024 року про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, та зазначено підставу: проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Щодо порушених питань про скасування процесуального документу, а саме постанови від 9 листопада 2023 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відносно боржника ОСОБА_2 , винесеної старшим державним виконавцем Відділу Сидоренком О.В., зазначено, що відповідне обмеження скасовано постановою державного виконавця від 21 листопада 2024 року.

Разом з тим скаржник вважав, що такий розгляд скарги органом державної виконавчої служби не відповідає законодавству, оскільки в даному випадку мова йде не про граматичну описку чи арифметичну помилку, а про неможливість застосування обмеження в праві керування транспортними засобами військовослужбовця у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи те, що постанова від 9 листопада 2023 року була винесена з порушенням вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» через проходження ОСОБА_2 військової служби, в.о заступника начальника міжрегіонального управління-начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмила Ковальчук на підставі ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» під час розгляду скарги, на переконання скаржника, мала усі підстави для скасування спірної постанови шляхом винесення постанови про скасування процесуального документу, а саме постанови від 9 листопада 2023 відносно року ОСОБА_2 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, а не уникати відповідальності шляхом виправлення описок та винесення нової постанови про скасування обмеження в праві керування транспортними засобами.

Адвокатом Стариченко М.П. 18 лютого 2025 року було подано повторну скаргу до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якій були наведені відповідні доводи. За результатами розгляду вказаної скарги було отримано відповідь від 21 березня 2025 року, з якою скаржник не погодився, оскільки Управління, на його переконання, фактично знову не надало належної правової оцінки діям державного виконавця та не усунуло допущених порушень.

Згідно з наданою відповіддю, постанову від 9 листопада 2023 року було скасовано 21 листопада 2024 року, однак підставою для її скасування державний виконавець зазначив «погашення заборгованості зі сплати аліментів», що не відповідає фактичним обставинам справи та положенням п. 3 ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких обмеження не могло бути застосоване до військовослужбовця.

Наведені обставини, як стверджував скаржник, свідчать про системне порушення вимог законодавства з боку державного виконавця та неналежне реагування з боку керівництва органу ДВС, що призвело до порушення прав скаржника та незаконного обмеження у праві керування транспортними засобами.

Враховуючи вищевикладене просив визнати протиправними дії старшого державного виконавця Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сидоренко Олександра Васильовича, які полягають у винесенні постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відносно боржника ОСОБА_2 від 9 листопада 2023 року у ВП № НОМЕР_7. Визнати протиправною бездіяльність заступника начальника Управління - начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській Області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковальчук Людмили Іванівни, яка полягає у не винесенні постанови про скасування процесуального документу, а саме - постанови винесеної старшим державним виконавцем Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сидоренком Олександром Васильовичем про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відносно боржника ОСОБА_2 від 9 листопада 2023 року у ВП № НОМЕР_7. Зобов`язати заступника начальника Управління - начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській Області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковальчук Людмилу Іванівну скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відносно боржника ОСОБА_2 від 9 листопада 2023 року у ВП № НОМЕР_7.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 26 вересня 2025 року задоволено частково скаргу у справі за скаргою ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Стариченко Миколи Петровича, стягувач: ОСОБА_3 , заінтересована особа: Старший державний виконавець Сидоренко Олександр Васильович, заступник начальника управління - начальник відділу організації та контролю за виконанням рішень УЗВР у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) Ковальчук Людмила Іванівна, Яготинський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на протиправні дії старшого державного виконавця Яготинського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сидоренка Олександра Васильовича, на постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відносно боржника ОСОБА_2 та скасування даної постанови.

Зобов`язано заступника начальника Управління - начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковальчук Людмилу Іванівну скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відносно боржника ОСОБА_2 від 9 листопада 2023 року у ВП № НОМЕР_7.

Не погоджуючись із указаною ухвалою ОСОБА_3 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що представником ОСОБА_2 не було додано до скарги доказів, які б підтверджували незаконність винесення оскаржуваних постанов державним виконавцем, зокрема заявник не надав доказів того, що керування транспортними засобами входить до трудових обов`язків ОСОБА_2 або він проходить строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або то проходить військову службу та виконує бойові завдання військової службиу бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Враховуючи вище наведене, та звертаючи особливу увагу на відсутність в матеріалах виконавчого провадження, а також не надання представником ОСОБА_2 до жодної із скарги підтвердження наявності винятків, визначених у частині десятій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», дає підстави вважати, що постанова державного виконавця від 9 листопада 2023 року про обмеження боржника у праві керування транспортним засобом винесена в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та є правомірною.

Вказує, що аналогічні правові висновки зроблені колегією судді Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2024 року по справі № 310/2210/21.

Звертає увагу на те, що боржником надано підтвердження про наявність підстав передбачених пунктом 3 частини десятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», а саме виконання бойових завдань військової служби у бойовій обстановці лише з 19 листопада 2024 року, до цієї дати жодних підтверджень на адресу Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не надходило.

Також не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Манько Я.О. звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідно до чинного законодавства України в сфері примусового виконання рішень право на скасування рішень, вчинених державним виконавцем, має його безпосередній керівник, а також суд у рамках судового контролю за виконанням судових рішень. Аналогічні правові висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 8 вересня 2023 року по справі N° 2-6510/11.

Вказує, що пропри наведене вище, у зв`язку не вірним тлумаченням норм законодавства, яке регулює вказані правовідносини, судом взагалі не прийнято до уваги те, що у заступника начальника Управління-начальник відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не має права на скасування постанов державного виконавця чи інших процесуальних документів, винесених в рамках виконавчого провадження.

Зазначає, що при встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому вказана стаття не зобов`язує державного виконавця перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", слугуючи належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, заборгованості зі сплати аліментів.

Наголошує, що підставою не застосування заходів є не факт того, що боржник є чи не є військовослужбовцем, а саме проходження ним певного виду військової служби або виконання бойових завдань.

Зауважує на тому, що Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено різні види військових посад, а також різний порядок вступу осіб на військову службу, які не визнанні пунктом 3 частини десятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» як підстави для не винесення державним виконавцем постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування.

Вважає, що лише документальне підтвердження того, що боржник дійсно проходить зазначені у законі види службу чи бере безпосередню участь у бойових діях, може бути підставою для невжиття обмеження. Відсутність таких доказів виключає можливість звільнення боржника застосування передбачених законом заходів, а отже дії державного виконавця щ винесення постанови про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами є правомірними, пропорційними та такими, що відповідають меті забезпечення реального виконання судового рішення.

Вказує, що задовольнивши скаргу в частині вимог про зобов`язання заступника начальника Управління - начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковальчук Людмилу Іванівну скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відносно боржника ОСОБА_2 від 9 листопада 2023 року у ВП № НОМЕР_7, суд фактично взяв на себе повноваження інших державних органів (зокрема, повноваження державного виконавця), які передбачені нормами Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5.

Зауважує, що скаржник обрав невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки вчинення дій в рамках виконавчого провадження, в тому числі щодо скасування процесуальних документів, винесених державним виконавцем в ході примусового виконання рішення, виходить за межі повноважень заступника начальника Управління-начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві і Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Також не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник Яготинського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) - Кравченко Л. звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що представником ОСОБА_2 не було додано до скарги доказів, які б підтверджували незаконність винесення оскаржуваних постанов державним виконавцем, зокрема заявник не надав доказів того, що керування транспортними засобами входить до трудових обов`язків ОСОБА_2 або він проходить строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або то проходить військову службу та виконує бойові завдання військової службиу бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Враховуючи вище наведене, та звертаючи особливу увагу на відсутність в матеріалах виконавчого провадження, а також не надання представником ОСОБА_2 до жодної із скарги підтвердження наявності винятків, визначених у частині десятій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», дає підстави вважати, що постанова державного виконавця від 9 листопада 2023 року про обмеження боржника у праві керування транспортним засобом винесена в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та є правомірною.

Вказує, що аналогічні правові висновки зроблені колегією судді Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2024 року по справі № 310/2210/21.

Відзив на апеляційні скарги до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні 3 лютого 2026 року представник Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Манько Я.О. просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну та поштову адреси, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції та рекомендованими повідомленнями.

29 січня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_2 - адвоката Стариченко М.П. про розгляд справи без участі ОСОБА_2 та його представника.

На проголошення судового рішення 5 лютого 2026 року сторони не з`явились.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що у Яготинському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_7 (ідентифікатор доступу: Г0ББ98126Е89) від 12 березня 2021 року про стягнення із ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 17 січня 2014 року і до досягнення донькою повноліття на підставі виконавчого листу № 382/131/14-ц виданого від 10 лютого 2014 року Яготинським районним судом Київської області (справа № 382/131/14-ц).

9 листопада 2023 року старшим державним виконавцем Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сидоренком Олександром Васильовичем винесено постанову відносно ОСОБА_2 , про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

21 листопада 2024 року старшим державним виконавцем Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравченко Л.В. винесено постанову про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

26 листопада 2024 року, не погоджуючись з підставою для скасування спірної постанови, адвокатом Стариченко М.П. на адресу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було подано скаргу на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців, у якій перераховані вищезгадані обставини. Дана скарга в подальшому перенаправлена на розгляд до Управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві та Київській області (а.с. 151-171).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 447 ЦПК України (норми процесуального права наводяться в редакції, чинній на час вчинення відповідних процесуальних дій) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 1111/2218/12 (провадження № 61-21049св21) та від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-3069св21), зроблено правовий висновок щодо застосування положень статті 449 ЦПК України та вказано, що такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. Під час вирішення питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Під час вирішення питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2022 року у справі № 761/38464/20 (провадження № 61-7465св22) вказано, що аналіз частини першої статті 449 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод. Порівняльний аналіз змісту термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні. Доведення факту, що сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася своєчасно до суду за його захистом, недостатньо для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду. Для поновлення строку звернення до суду заявнику потрібно довести наявність об`єктивних обставин, які свідчать про те, що заявник не знав та і не міг дізнатися про порушення своїх прав.

У справі, яка переглядається заявник оскаржив постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 9 листопада 2023 року у ВП № НОМЕР_7 та постанову старшого державного виконавця подана 1 квітня 2025 року. У скарзі на протиправні дії старшого державного виконавця Яготинського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сидоренка О.В., ОСОБА_2 посилався на те, що про існування оскаржуваної постанови, скаржник дізнався від співробітників патрульної поліції під час складання відносно нього протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме 3 листопада 2024 року.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_2 , суд першої інстанції усупереч нормам процесуального права не перевірив доводи сторони скаржника про наявність поважних причин для поновлення строку на оскарження дій виконавця. У оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції міститься лише висновок про те, що клопотання про поновлення строку звернення до суду підлягає до задоволення з огляду на обставини викладені у даному клопотанні про поновлення строку звернення до суду. При цьому, судом першої інстанції не перевірені заперечення стягувача та представників виконавчої служби щодо обізнаності скаржника про оскаржувану постанову значно раніше та відсутності поважних причин для поновлення строку на звернення до суду.

Так, у скарзі ОСОБА_2 зазначено, що про порушення своїх прав він дізнався лише 3 листопада 2024 року від співробітників патрульної поліції під час складання відносно нього протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП. та зазначено про наявність військового стану.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20 (провадження № 61-15507св20).

У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі 2-2753/11 зазначено, що з`ясування зазначених обставин має важливе значення, оскільки перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод. Для поновлення строку звернення до суду заявнику потрібно довести наявність об`єктивних обставин, які свідчать про те, що заявник не знав та і не міг дізнатися про порушення своїх прав, тоді як правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця за відсутності поважності причин для його поновлення є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Верховний Суд в своїх постановах виходить з того, що у питанні поновлення процесуального строку необхідно враховувати баланс інтересів стягувача і боржника, вирішити питання якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права (постанова Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 127/2-200/2004 (провадження № 61-16384св19).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення строку на звернення до суду не ґрунтується на обставинах цієї справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Тобто, санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторність вчиненого правопорушення.

Як слідує із судового реєстру, зокрема, у справі № 333/1535/24 постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2024 року було встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №886463 від 04.02.2024 року ще 04 лютого 2024 року, о 10-40 годині, в м.Запоріжжі, Комунарський район, Оріхівське шосе, буд.14-А, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Peugeot 206», державний номерний знак НОМЕР_5 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом постановою від 09.11.2023 року ВП НОМЕР_8 Яготинським відділом державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), чим порушив вимоги ст.15 Закону України «Про дорожній рух», за що відповідальність передбачена ч.3 ст.126 КУпАП.

Суддею у справі № 333/1535/24 був досліджений відеозапис, доданий до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зі змісту якого вбачається, зокрема, факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, момент зупинки, встановлення особи водія та перевірки фактів складання відносно ОСОБА_2 інших протоколів. У подальшій розмові поліцейського з правопорушником встановлено, що останній відповідно до постанови державного виконавця обмежений у праві керування транспортними засобами, оскільки має заборгованість за аліментами. Після чого поліцейським роз`яснено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, його права та обов`язки.

За результатом розгляду наведеної справи суддя дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, - керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Безпосередньо санкцією частини 3 статті 126 КУпАП передбачено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Як слідує із постанови судді у наведеній справі, ОСОБА_2 визнано винним та застосовано до нього адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці.

Таким чином, ОСОБА_2 був обізнаний про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відповідно до постанови від 09.11.2023 року ВП НОМЕР_8 Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ще з 04 лютого 2024 року, а не з 3 листопада 2024 року, як про це стверджує адвокат скаржника. Отже строк, на звернення до суду, встановлений відповідно до положень статті 449 ЦПК України, є пропущений.

Жодних обставин, які об`єктивно перешкоджали скаржникові звернутись зі скаргою на дії виконавця з 14 лютого 2024 року, скарга не містить.

На наявність неодноразового притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_2 за керування транспортним засобом за наявності встановленого тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами звертали стягувач та виконавець, однак скаржником жодних заперечень та спростувань не наведено. Так само не указано поважних причин, які існували у період з 04 лютого по 3 листопада 2024 року, які можна було б перевірити на предмет поважності.

Для поновлення строку звернення до суду заявнику потрібно довести наявність об`єктивних обставин, які свідчать про те, що заявник не знав та і не міг дізнатися про порушення своїх прав, тоді як правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця за відсутності поважності причин для його поновлення є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Відповідно до норм процесуального закону, суд позбавлений самостійно вишуковувати аргументи у підтвердження наявності поважних причин для поновлення строку звернення до суду.

Сторона скаржника правом на наведення поважних причин з часу, коли скаржникові стало відомо про наявність оспорюваної ним дії виконавця, а саме винесення постанови від 09.11.2023 року у ВП НОМЕР_8 не скористався, як і не скористався правом навести такі причини в суді апеляційної інстанції.

Отже, станом на 4 лютого 2024 (на дату складання протоколу про адміністративне правопорушення) ОСОБА_2 знав про наявність винесеної державним виконавцем 9 листопада 2023 року постанови про тимчасове обмеження його у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні № НОМЕР_7, проте зі скаргою на постанову виконавця звернувся до суду лише 01.04.2025 року.

Відомості про вказану вище постанову, винесену Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 25 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, містяться в постанові Запорізького районного суду Запорізької області від 29 січня 2025 року у справі № 317/6024/24 (номер провадження 3/317/37/2025), на яку посилався сам представник ОСОБА_2 .

У постанові Запорізького районного суду Запорізької області від 29 січня 2025 року у справі № 317/6024/24 (номер провадження 3/317/37/2025), також встановлено, що ОСОБА_5 на дату розгляду справи вже притягався до адміністративної відповідальності в порядку, передбаченому частиною 1 статті 130 КУпАП, відповідно до постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі № 333/1438/24 від 4 червня 2024 року, та був позбавлений права керування транспортним засобом на 1 рік.

Враховуючи актуальну судову практику, наведену у тексті цієї постанови, колегія апеляційного суду також перевіряє баланс інтересів стягувача і боржника, для вирішення питання, якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права.

Як уже було зазначено у тексті постанови в описовій частині, скаржник ОСОБА_2 був обізнаний про наявність тимчасового обмеження його у праві керування транспортними засобами на підставі винесеної державним виконавцем 9 листопада 2023 року постанови у виконавчому провадженні № НОМЕР_7. ОСОБА_2 постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2024 року у справі №333/1535/24 не оскаржував.

Матеріали справи також не містять відомостей, що з часу набуття статусу військовослужбовця ОСОБА_2 повідомив виконавця про відповідні обставини. Так, доводи адвоката скаржника ґрунтуються виключно на тих доводах, що виконавцю мало бути достеменно відомо про набуття статусу військовослужбовця після отримання інформації від Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України щодо останнього місця роботи боржника, з яких вбачається, що ОСОБА_2 отримує дохід у вигляді заробітної плати від військової частини НОМЕР_3 . Проте, на переконання апеляційного суду, інформації щодо отримання доходу у вигляді заробітної плати від військової частини не достатньо для беззаперечного висновку про наявність у працівника, який отримує дохід від військової частини у виді заробітної плати, статусу військовослужбовця, оскільки нормативно-правовими актами визначено інший перелік документів у підтвердження відповідного статусу.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Тобто, саме на боржника, зокрема і згідно із ч. 5 наведеної статті покладено обов`язок повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Лише 19 листопада 2024 року адвокатом Стариченком М.П., який діє в інтересах ОСОБА_2 на адресу Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було направлено адвокатський запит, до якого долучено докази проходження ОСОБА_2 військової служби.

Отже, ОСОБА_2 міг ще у лютому 2024 року подати докази щодо статусу військовослужбовця з метою зняття обмеження, передбаченого ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, як убачається із змісту постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 29 січня 2025 року у справі №317/6024/24 в діях ОСОБА_2 було встановлено склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 165442 від 03.11.2024, 03.11.2024 о 15 год. 02 хв. у Запорізькій області, Запорізькому районі, 513 км автодороги Н-08 водій ОСОБА_2 керував ТЗ AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_6 (належність - Sireviciene Aldona), відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою Яготинського відділу ДВС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП НОМЕР_7 від 09.11.2023. Правопорушення вчинено повторно протягом року - 04.02.2024 притягнутий до відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП протоколом ААД886463.

Даними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 165435 від 03.11.2024, 03.11.2024 о 15 год. 02 хв. у Запорізькій області, Запорізькому районі, 513 км автодороги Н-08 водій ОСОБА_2 керував ТЗ AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_6 (належність - Sireviciene Aldona), з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу. Від керування ТЗ відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Про повторність попереджений.

Даними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КУпАП, повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Тобто, санкція за інше порушення відповідно до ч. 2 ст. 130 КУпАП, також передбачає позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки незалежно від набуття скаржником статусу військовослужбовця. Тому доводи скаржника про неправомірні дії виконавця, які призвели до порушення прав ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами, не можна визнати обґрунтованими, оскільки як убачається із матеріалів справи та обставин, які встановлені за матеріалами справи, ОСОБА_2 обмежений у праві керування транспортним засобом також внаслідок інших порушень правил дорожнього руху.

Матеріали справи, так само як і відомості з реєстру судових рішень не містять відомостей щодо оскарження відповідних постанов у справах про адміністративне правопорушення, а відтак обставин, за яких суд не може брати до уваги встановлені у судовому рішенні факти, не встановлено.

За таких обставин, колегією суддів апеляційного суду не встановлено підстав для надання переваги принципу забезпечення права на судовий захист у порівнянні з принципом правової визначеності.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання ОСОБА_2 про поновлення десятиденного строку для подання скарги на постанову державного виконавця.

Доводи заяви про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, оскільки воно не було учасником справи та оскаржувана ухвала не стосується безпосередньо прав чи обов`язків цього Управління (а лише дій та рішень його посадової особи) не заслуговують на увагу з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно із ст. 1 названого Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, що визначено у ст. 6 Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначені у статті 6 цього Закону, в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

За таких обставин, відповідні заперечення сторони скаржника є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції, якою розглянуто по суті та задоволено частково скаргу ОСОБА_2 , не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Виходячи з аналізу наведених вимог закону, скарга на постанову старшого державного виконавця підлягає залишенню без розгляду з підстав, передбачених ст. 126, 377 ЦПК України, в зв`язку з пропуском строку її подання, встановленого ст. 449 ЦПК України, та відсутністю поважних причин для поновлення цього строку.

За таких обставин апеляційні скарги ОСОБА_1 , Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та Яготинського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду відповідно до ст. 377 ЦПК України - скасуванню, в зв`язку з пропуском строку подання скарги, встановленого ст. 449 ЦПК України, та відсутністю поважних причин для поновлення цього строку, із залишенням скарги на рішення старшого державного виконавця без розгляду.

З урахуванням наведеного апеляційним судом не можуть бути оцінені доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та Яготинського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо правомірності дій старшого державного виконавця при винесенні постанови від 9 листопада 2023 року у ВП № НОМЕР_7, як такі, що стосуються розгляду скарги по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та Яготинського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) задовольнити частково.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 26 вересня 2025 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_2 на протиправні дії старшого державного виконавця Яготинського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сидоренка Олександра Васильовича, на постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами відносно боржника ОСОБА_2 та скасування даної постанови залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба