Справа №949/143/26
У Х В А Л А

16 лютого 2026 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Тарасюк А.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дубровицька міська територіальна громада про встановлення факту проживання,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою та просить встановити факт її постійного проживання в с. Залужжя Сарненського району Рівненської області з 02.01.1989 по 15.01.1989 (14 днів), з 06.06.1989 по 05.07.1989 (30 днів), з 03.08.1989 по 31.08.1989 (29 днів), з 01.01.1990 по 14.01.1990 (14 днів), з 02.07.1990 по 31.08.1990 (1 місяць 30 днів), з 01.01.1991 по 14.01.1991 (14 днів), з 18.06.1991 по 07.07.1991 (21 днів), з 21.07.1991 по 01.09.1991 (1 місяць 11 днів), з 30.12.1991 по 12.01.1992 (14 днів), з 18.06.1992 по 21.06.1992 (4 дні), з 05.07.1992 по 31.08.1992 (1 місяць 27 днів).

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Отже, заяви у справах окремого провадження повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним нормам процесуального законодавства, що врегульовують порядок вирішення судом порушеного питання, зокрема у справах за заявами про розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, встановленого статтями 316, 318-319 ЦПК України.

Встановивши, що заяву було подано без додержання вищевказаних вимог ЦПК України, ухвалою від 04 лютого 2026 року заявнику надано п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для усунення вищевказаних недоліків.

Так, в зазначеній ухвалі зазначено, що згідно п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Згідно з ч. 3 ст. 42 ЦПК України, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Крім того, у ч. 4 ст. 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Судом наголошено, що поняття заінтересованих осіб в окремому провадженні обмежене за змістом.

Зауважено, що до заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб зумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

Разом з тим, здійснено посилання на лист Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, де вказується на те, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме:

- тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки;

- якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Суд звернув увагу на те, що залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту заселення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.

Крім того, ст. 318 ЦПК України визначено, що заява має містити мету з якою заявник просить встановити відповідний факт.

Зазначення заявницею у заяві мета звернення до суду, що встановлення вищевказаного факту їй необхідне для оформлення різного роду документів для отримання компенсацій та пільг, а також для впорядкування інформації про місце проживання для створення умов за яких вона зможе користуватися пільгами передбаченими, зокрема, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є неконкретизованою, що не відповідає п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України.

Таким чином, заявницею, в залежності від мети встановлення юридичного факту, не визначено в заяві організацію чи установу (заінтересовану особу), в якій вона буде реалізовувати рішення про встановлення факту постійного проживання на відповідній території у відповідні періоди.

Разом з тим, судом вказано, що зазначення заявницею заінтересованою особою Дубровицька міська територіальна громада є некоректним, оскільки територіальна громада є первинним суб`єктом місцевого самоврядування, що представляє жителів, але за законодавством України вона не є юридичною особою. Юридичними особами публічного права є органи місцевого самоврядування (ради, їх виконавчі органи), через які громада реалізує свої права, управляє майном та бюджетом. Тобто, територіальна громада є об`єднанням жителів, а не організаційною структурою і саме сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи є юридичними особами, що діють від імені громади.

Таким чином, територіальна громада - це суб`єкт права, а ради - це органи, що володіють статусом юридичної особи та, відповідно, можуть бути учасниками процесу, у даному випадку, заінтересованою особою.

Враховуючи викладене вище, суд в ухвалі зазначив, що заявниці слід уточнити зміст своїх вимог із врахуванням зазначених вище вимог.

Також, в порушення п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, заява не містить відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у заявника, заінтересованої особи та не зазначено її ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України. Таким чином заявнику необхідно зазначити такі відомості.

Крім того, в порушення вимог п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява не містить також підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Зазначена ухвала суду про залишення заяви без руху отримана заявницею 11 лютого 2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

13 лютого 2026 року через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків заяви з доданням заяви про встановлення факту проживання в новій редакції із зміною заінтересованої особи з Дубровицької міської територіальної громади на Дубровицьку міську раду з виконанням вимог п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Також заявницею частково виконано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме зазначено, що у неї, як заявника, електронний кабінет відсутній, при цьому щодо наявності електронного кабінету у заінтересованої особи, заява відомостей не містить.

До того, решта вищеперерахованих в ухвалі від 04 лютого 226 року недоліків, заявницею не усунено у встановлений строк, зокрема: не конкретизовано мету звернення до суду з даною заявою, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України та, як результат, не зазначено організацій та/або установ (заінтересованих осіб), в яких вона буде реалізовувати рішення про встановлення факту постійного проживання на відповідній території у відповідні періоди.

Таким чином, у вказаний в ухвалі від 04 лютого 2026 року термін недоліки не усунуто в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 42 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

За змістом ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, застосування відповідних процесуальних положень для заявниці є передбачуваним, а тому відповідає принципу юридичної визначеності.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 року та "Станков проти Болгарії" від 12.07.2007 року. У вказаному рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням національним законодавством, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд

Отже, повернення заяви у разі не усунення у встановлений судом процесуальний строк недоліків заяви не призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд та доступ до правосуддя.

Разом з тим, суд вважає за доцільне звернути увагу заявниці на приписи ч. 7 ст. 185 ЦПК України, відповідно до яких повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, що у даному випадку свідчить про відсутність перешкод у доступі до правосуддя..

Керуючись ст.ст. 185, 352, 354 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дубровицька міська територіальна громада про встановлення факту проживання вважати неподаною та повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.