РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі - позивач), діючи через свого представника Паладич А.О., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором №4584385 від 06 вересня 2022 року в розмірі 28 440,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 вересня 2022 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено Договір позики №4584385 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», за яким остання отримала кредит.

ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу грошові кошти, натомість відповідач виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням договору, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

14 березня 2023 року між ТОВ «Маніфою» та позивачем укладено Договір факторингу №14/03-2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає) позивачу, а позивач набуває права вимоги ТОВ «Маніфою» за кредитними договорами. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу №14/03-2023 від 14 березня 2023 року, заборгованість відповідача за кредитним договором складала 28 440,00 грн.

Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №4584385 від 06 вересня 2022 року становить 28 440,00 грн, з яких: 9 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 19 440,00 грн заборгованість по відсотках.

27 січня 2026 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з неї заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9 000,00 грн.

У відзиві вказала, що позивачем не надано до суду доказів того, що кредитний договір дійсно був укладений між нею та первісним кредитором в електронному вигляді з використанням її електронного підпису й для підтвердження акцепту кредитного договору було проведено ідентифікацію з використанням аналогу електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, направленого на її номер телефону. До позовної заяви не долучено жодного документа, який би надав можливість ідентифікувати такий електронний цифровий підпис (ідентифікатор) та підтвердив би його приналежність саме їй.

Крім того, нарахування та стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами є неправомірним, так як вона є військовослужбовцем з червня 2026 року по даний час. Також, розмір процентів, які просить стягнути позивач, не є співмірним тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику як споживачу послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації за користування коштами.

У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. В позовній заяві та в окремо поданому клопотанні представник позивача ОСОБА_2 просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судового засідання. Про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 06 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №4584385.

Відповідно до п. 2.1. Договору позики позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору позики позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України гривні.

Відповідно до п. 2.3. Договору позики параметри позики: тип позики: довгострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника; сума позики: 9 000 грн 00 коп.; строк позики: загальний строк до 25 листопада 2022 року (80 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком. Дата надання позики: 06 вересня 2022 року. Дата повернення позики: 25 листопада 2022 року.

Згідно п. 2.4. Договору позики процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики: акційна процентна ставка, фіксована: 1.65000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1 цього Договору; базова процентна ставка, фіксована: 2.20000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2 цього Договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної сторонами цього Договору; основна процентна ставка, фіксована: 3.00000% на день - застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Особливості нарахування процентів за основною процентною ставкою визначено Розділом 3 цього Договору.

Згідно п. 2.5. Договору позики позика надається позичальнику в день підписання сторонами Договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті.

Згідно п. 4.1-4.7. Договору позики позичальник чи позикодавець не мають права продовжити строк позики в односторонньому порядку.

Строк позики може бути продовжено лише шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди у формі та спосіб, у який укладено цей Договір позики.

Укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики можливе виключно за ініціативи позичальника, шляхом попередньої оплати суми нарахованих станом на дату такого платежу процентів та подальшим обранням опції в особистому кабінеті щодо ініціювання продовження строку позики. Після опрацювання такої ініціативи позичальника товариство направляє позичальнику (шляхом розміщення в особистому кабінеті) для вивчення та підписання відповідну додаткову угоду.

У випадку ініціювання позичальником укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики строк виплати нарахованих процентів за Договором станом на дату такого ініціювання вважається таким, що настав, а проценти - такими, що підлягають першочерговому погашенню.

Продовження строку позики здійснюється без змін умов надання позики за цим Договором. При цьому у зв`язку з продовженням строку позики сторони відповідною додатковою угодою затверджують строк користування позикою за такою додатковою угодою та, відповідно, новий розрахунок, згідно з яким здійснюються подальші нарахування процентів за користування позикою (заборгованістю за сумою позики), визначається строк та кількість розрахункових періодів в межах дії додаткової угоди та затверджується графік обов`язкових платежів.

Додаткова угода щодо продовження строку позики є укладеною з моменту її підписання сторонами в порядку, визначеному для укладення цього Договору.

Сторони не обмежені в кількості разів укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики.

Також була заповнена і Анкета клієнта-фізичної особи, де серед іншого вказані дані відповідача, дата народження, паспортні дані, адреса реєстрації та фактичного місця проживання, контактні дані: мобільний телефон та електронна пошта, а також вказані додаткові контактні дані: ОСОБА_3 , чоловік, додатковий телефон.

Згідно квитанції за сплату №164957581 від 06 вересня 2022 року ТОВ «Маніфою» перерахувало 06 вересня 2022 року кошти в розмірі 9 000 грн 00 коп. на картку НОМЕР_1 , яка зазначена в п. 2.5. Договору позики.

05 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до Договору позики №4584385 від 06 вересня 2022 року, за якою сторони погодили продовжити строк позики до 24 грудня 2022 року.

14 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» був укладений Договір факторингу №14/03-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» передало (відступило) ТОВ «Росвен Інвест Україна» свої права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права вимоги ТОВ «Маніфою» за кредитними договорами та зобов`язалося сплатити ТОВ «Маніфою» за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором.

Згідно платіжної інструкції №9054 від 14 березня 2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» здійснило оплату фінансування згідно Договору факторингу №14/03-2023 від 14 березня 2023 року.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 14 березня 2023 року до Договору факторингу №14/03-2023 від 14 березня 2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача по Договору №4584385 від 06 вересня 2022 року в розмірі 28 440,00 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 9 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 19 440,00 грн.

Згідно рішення єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» №1 від 25 березня 2024 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінило назву (найменування) на ТОВ «Свеа Фінанс».

Згідно розрахунку заборгованості за Договором позики №4584385 від 06 вересня 2022 року, який складений позивачем станом на 25 листопада 2025 року, сума заборгованості становить 28 440,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 9 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 19 440,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Судом встановлено, що 06 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №4584385, а 05 жовтня 2022 року Додаткова угода №1 до вказаного Договору. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови позики, зокрема, розмір позики, порядок її надання і повернення, розмір відсотків за користування позикою.

ТОВ «Маніфою» виконало взяті на себе зобов`язання, натомість відповідач умови Договору належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків, поданих позивачем, складає 28 440,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 9 000,00 грн; заборгованість за відсотками 19 440,00 грн.

ТОВ «Свеа Фінанс» (ТОВ «Росвен Інвест Україна») уклавши 14 березня 2023 року з ТОВ «Маніфою» Договір факторингу №14/03-2023 набуло права грошової вимоги до відповідача по вказаному Договору позики №4584385 від 06 вересня 2022 року, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по тілу кредиту 9 000,00 грн та заборгованість за відсотками 19 440,00 грн.

Доводи відповідача про те, що позивачем не надано до суду доказів того, що кредитний договір дійсно був укладений між нею та первісним кредитором в електронному вигляді з використанням її електронного підпису й для підтвердження акцепту кредитного договору було проведено ідентифікацію з використанням аналогу електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, направленого на її номер телефону, суд до уваги не приймає, оскільки доданими до позову документами, зокрема, копією електронного договору, копією додаткової угоди до нього, квитанцією про сплату, розрахунком заборгованості, підтверджується існування між сторонами Договору кредитних відносин.

Договір позики №4584385 від 06 вересня 2022 року та Додаткова угода №1 до нього містять прізвище, ім`я, по батькові відповідача, паспортні дані, адресу проживання, РНОКПП, номер електронного платіжного засобу та фінансовий номер телефону, на який були відправлені одноразові ідентифікатори.

Відповідач не вказувала, що на час укладення Договору чи Додаткової угоди до нього вона втратила ці засоби зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Доказів того, що персональні дані відповідача (дані паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісний кредитор здійснював перерахування грошових коштів, номер телефону, адреса реєстрації місця проживання) були використані товариством для укладення Договору від її імені, відповідачем до суду не надані, як і не надано доказів того, що відповідач зверталася до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій чи оскарження нею правомірності укладеного Договору.

Зважаючи на вказане, доводи відповідача спростовуються матеріалами справи, а невизнання відповідачем факту укладення Договору - не обґрунтоване стороною відповідача за допомогою належних та допустимих доказів.

Також, суд звертає увагу, що попри вказані заперечення відповідача вона визнає позов в частині стягнення основної суми боргу.

Доводи відповідача про те, що вона є військовослужбовцем з червня 2026 року по даний час і відповідно до вимог частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» їй проценти за користування кредитом не нараховуються на увагу не заслуговують з таких підстав.

Як вбачається з наданих відповідачем військового квитка та довідки №59 від 14 січня 2026 року вона 15 травня 2023 року призвана у Збройні Сили України по мобілізації.

Отже, виключно з 15 травня 2023 року вона має право на пільги передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічну правову позицію з питань звільнення військовослужбовців від сплати відсотків, штрафів та пені за кредитами викладено в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №306/1157/15-ц та від 10 січня 2019 року у справі №327/353/16-ц.

Разом з тим, Договір позики №4584385 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено 06 вересня 2022 року, строк позики з урахуванням його продовження Додатковою угодою №1 від 05 жовтня 2022 року до вказаного Договору визначено до 24 грудня 2022 року.

Відсотки за вказаним Договором нараховані відповідачу в межах визначеного п. 2.3 Договору та п. 2 Додаткової угоди №1 до Договору строку позики, а саме з 06 вересня 2022 року по 24 грудня 2022 року і в розмірі, визначеному п. 2.4 Договору та п. 2 Додаткової угоди №1 до Договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, тобто до початку періоду, до 15 травня 2023 року, за який відповідач має право на передбачені законом пільги, а отже у відповідача не виникло право на пільгу щодо ненарахування процентів за вказаним Договором.

Доводи відповідача про те, що розмір процентів, які просить стягнути позивач, не є співмірним тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику як споживачу послуг кредитної установи також на увагу не заслуговують, оскільки відсотки нараховані в межах визначеного п. 2.3 Договору та п. 2 Додаткової угоди №1 до Договору строку позики, а саме по 24 грудня 2022 року, та в розмірі, визначеному п. 2.4 Договору та п. 2 Додаткової угоди №1 до Договору, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Суд зауважує, що відсоткова ставка за користування позикою була відповідачем погоджена, а виходячи з оплатного характеру Договору, відсутні підстави вважати, що умови Договору про сплату відсотків за користування позикою є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у відповідному Договорі (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №623/2936/19).

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини з ТОВ «Маніфою», якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, відповідач погодила зі своєї сторони такі умови Договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши Договір, відповідач засвідчила, що погодилася на отримання коштів саме на умовах, що визначені Договором.

Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову повністю.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за Договором позики №4584385 від 06 вересня 2022 року в розмірі 28 440 (двадцять вісім тисяч чотириста сорок) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судові витрати у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», місцезнаходження: вул. Іллінська, буд. 8, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 18 лютого 2026 року.

Суддя О.О. Першко