справа № 399/125/26
провадження № 2-з/399/11/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року смт Онуфріївка

Суддя Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Шульженко В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє її представник, адвокат Мельничик М.Г., про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

встановив:

Заявник, від імені якої діє її представник, адвокат Мельничик М.Г. звернулася до суду з вищевказаною заявою в якій просила заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0025, площею 4,1746 га, розташованої за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, Омельницька сільська рада.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 є власницею земельної частки (паю), кадастровий номер :02:000:0025, загальною площею 4,1746 га, яка розташована на території Омельницької сільської ради. Договір оренди укладений з ТОВ «Верес» закінчує свою дію 12.02.2026 року. Договір оренди на паперових носіях виготовлявся ТОВ Верес, після підписання орендодавцем другий примірник договору не надавався орендодавцю. За таких обставин копію договору оренди заявниця не має можливості надати суду. Однак інформація, що підтверджує укладання договорів оренди заявницею з ТОВ Верес підтверджується витягами з ДЗК та витягом з Державного реєстру речових прав. Заявницею направлялися неодноразово листи - повідомлення ТОВ «Верес» в яких нею зазначалося, що укладати новий договір вона не має наміру. Листи отримано відповідь не надано. На адвокатський запит представника заявника відповідь також не надана. 05.02.2026р. ОСОБА_1 надала державному реєстратору лист-повідомлення орендаря від 22.12.2025 про відсутність наміру укладання договору оренди з ТОВ «ВЕРЕС», для внесення відомостей про закінчення строку дії договору оренди з ТОВ «ВЕРЕС». Реєстратором усно повідомлено, що Державним реєстратором Приютівської сільської ради ТОВ «ВЕРЕС» зареєстровано додаткову угоду про подовження строку дії договору оренди землі на земельну ділянку. На паперових носіях надати відомості про реєстрацію додаткової угоди державний реєстратор відмовилася, пояснила, що технічно це неможливо. Будь-які додаткові угоди про подовження дії договорів оренди з ТОВ «Верес» ОСОБА_1 не підписувала. Навпаки неодноразово повідомляла про відсутність наміру подовжувати строк дії договору оренди, який закінчується у лютому 2026р. На сьогоднішній день за заявами про кримінальне правопорушення власників земельних ділянок у Онуфріївській ОТГ, орендарями у яких був ТОВ «ВЕРЕС» внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000185 за ч.1 ст.358 КК України по факту підроблення підписів власників земельних ділянок на додаткових угодах про подовження договорів оренди землі з ТОВ «ВЕРЕС». На сьогоднішній день власник земельної ділянки має єдину можливість захистити своє право власності на земельні ділянки, а саме право розпорядження своїм майном від злочинних дій орендаря лише шляхом звернення до суду з заявою про забезпечення позову та з позовом про визнання додаткових угод про подовження строку дії договорів оренди неукладеними, оскільки власник не підписувала ці договори. Заява про забезпечення позову подається перед поданням позову, оскільки реєстраційні дії щодо реєстрації додаткових угод можуть бути проведені у будь-який час. Наслідком проведення таких дій буде засівання земельних ділянок і неможливість користування власником власним майном протягом мінімум двох років. Фактично, проведення реєстраційних дій по реєстрації додаткових угод це вилучення з володіння, користування і розпорядження власника землі, земельних ділянок поза його волею, без будь-яких правових підстав. Натомість заборона вчинення реєстраційних дій щодо вказаних земельних ділянок, забезпечить можливість подати позивачу позовну заяву та довести у судовому порядку злочинний намір орендаря незаконно, без волі орендодавця, користуватися земельними ділянками ще протягом тридцяти років.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд дійшов наступних висновків.

На підставі ч.1 ст. 153 ЦПК України дана заява розглядається без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.п. 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Так, співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення позову відповідав предмету позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18).

Крім того, звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач серед іншого, повинен обґрунтувати наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позовної вимоги; взаємопов`язаність заходу забезпечення з обставиною утруднення виконання чи невиконання рішення суду, а саме, що обраний спосіб забезпечення спроможний запобігти відповідним утрудненням; імовірність утруднення виконання рішення або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову і неможливість виконання позовних вимог у випадку їх задоволення, тощо. Обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі №910/16505/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 зазначено, що при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з предявленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі №567/459/23 заначено, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.

Предметом заявлених майбутніх позовних вимог є визнання додаткових угод про продовження строку дії договорів оренди неукладеними.

Із наданих матеріалів справи судом встановлено, що заявник є власником земельної частки (паю), кадастровий номер :02:000:0025, загальною площею 4,1746 га, яка розташована на території Омельницької сільської ради, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 463142572 від 05.02.2026, з якого видно також, що 27.12.2007 укладено Договір оренди землі та 17.11.2013 Додаткову угоду до договору оренди землі, яку зареєстровано державним реєстратором 12.02.2016, даний факт підтверджується також інформацією з ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку.

Договір оренди укладений з ТОВ «ВЕРЕС» строком дії до 12.02.2026.

На підтвердження своїх вимог заявник не надала суду доказів наявності спору між сторонами та не надано доказів фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, а саме наявності зареєстрованої додаткової угоди про продовження строку дії договору оренди землі.

При цьому, заявник не позбавлена права отримати актуальну Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно по власній земельній ділянці з метою з`ясування питання реєстрації вищезазначеної додаткової угоди, чи то звернутися у письмовій формі до державного реєстратора щодо отримання письмової відповіді щодо підстав державної реєстрації такої угоди, в разі реєстрації такої.

Заявник процитувала норму ч.2 ст. 149 ЦПК України, проте не зазначила як невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав,визначених законом.

Заявником не доведено наявність загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, останнім не надано будь-яких доказів, що на час звернення до суду його права порушені.

А надане листування із ТОВ "ВЕРЕС" та дані внесення в ЄРДР кримінального провадження, де заявник не є потерпілою особою, жодним чином не свідчать, що право заявника порушене.

Більш того, є необґрунтованим вид забезпечення позову з огляду на те, що заявнику стало відомо від державного реєстратора про реєстрацію ТОВ «ВЕРЕС» додаткової угоди до договору, доказів чого суду не надано. Більш того, строк дії договору до 12.02.2026.

Таким чином, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, які суду не надані, а в силу положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на зазначене, доходжу висновку, що заява про забезпечення позову до подачі позовної заяви безпідставна та необґрунтована.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені якої діє її представник, адвокат Мельничик М.Г., про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому її копії.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається в порядку визначеному п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України.

Суддя Онуфріївського районного

суду Кіровоградської області В.В. Шульженко