КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/1854/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року місто Київ

справа №2605/9213/12

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Голуб С.А.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року про залишення скарги без розгляду, постановлену під головуванням судді Андрейчука Т.В., у справі за скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича, заінтересована особа: боржник ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

09 липня 2025 року заявник МТСБУ звернувся до Оболонського районного суду міста Києва зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина А.М., в якій просив:

визнати неправомірними дії приватного виконавця Яцишина А.М. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 03 квітня 2025 року з примусового виконання виконавчого листа №2/2605/3620/12 виданого 12 грудня 2012 року Оболонським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ коштів в розмірі 14816,27 грн., 589 грн. понесених витрат на послуги аварійного комісара, сплачений судовий збір в розмірі 241,60 грн., витрат відповідача по сплаті вартості наданої правової допомоги в розмірі 2000 грн., та витрат пов`язаних з відправкою телеграми в розмірі 130,44 грн.;

визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 03 квітня 2025 року з примусового виконання виконавчого листа №2/2605/3620/12 виданого 12 грудня 2012 року Оболонським районним судом міста Києва;

виконавчий лист №2/2605/3620/12 виданий 12 грудня 2012 року Оболонським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ коштів понесених витрат в розмірі 14816,27 грн., 589 грн. понесених витрат на послуги аварійного комісара, сплачений судовий збір в розмірі 241,60 грн., витрат відповідача по сплаті вартості наданої правової допомоги в розмірі 2 000 грн., та витрат пов`язаних з відправкою телеграми в розмірі 130,44 грн., повернути приватному виконавцю Яцишину А.М. для подальшого примусового виконання.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року скаргу МТСБУ залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, заявник МТСБУ подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та задовольнити вимоги скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що при постановленні ухвали суд першої інстанції не взяв до уваги, не встановив зазначену в скарзі та додану копію заяви до приватного виконавця Яцишина А.М. від 06 травня 2025 року про порушення прав стягувача, в якій заявник чітко зазначив, що дізнався про закінчення виконавчого провадження лише при доступі з АСВП та тут же в десятиденний термін звернувся до приватного виконавця про дане порушення, як зазначено в Законі, постанову про закінчення даного виконавчого провадження не отримував.

Вказував, що МТСБУ не пропущено строк на оскарження, оскільки 06 травня 2025 року він дізнався про порушення та 07 травня 2025 року звернулось до виконавця, а так, як не було надано ним відповіді, 29 травня 2025 року звернулось із заявою до суду про повернення виконавчого документа стягувачу в зв`язку із неповним виконанням рішення суду, на яку 05 червня 2025 року надано відповідь про те, що не вбачається підстав для його повернення, так як виконавче провадження закінчено із повним фактичним виконанням рішення суду та рекомендовано звернутися до суду для оскарження дій виконавця в зв`язку із порушенням прав стягувача згідно із законом.

Зазначав, що строк для оскарження рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина А.М. не пропущений з огляду на пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження МТСБУ є дії та постанова приватного виконавця Яцишина А.М. від 03 квітня 2025 року про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Оболонського районного суду міста від 17 жовтня 2012 року у справі №2605/9213/12 за позовом МТСБУ до ОСОБА_1 у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі боржником рішення згідно з виконавчим документом.

У скарзі МТСБУ вказувало на те, що 05 червня 2025 року скаржник отримав від Оболонського районного суду міста Києва відповідь на свій лист, з якої дізнався про те, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Яцишиним А.М. 03 квітня 2025 року винесено постанову закінчити виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання рішення Оболонського районного суду міста від 17 жовтня 2012 року у справі №2605/9213/12, у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі боржником рішення згідно з виконавчим документом.

Постановляючи ухвалу про залишення скарги без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що:

як стверджує скаржник, він дізнався про порушення його прав оскаржуваним рішення приватного виконавця 05 червня 2025 року, однак зі скаргою на це рішення МТСБУ звернулося лише 09 липня 2025 року, тобто з порушення строку, встановленого ч.1 ст.449 ЦПК України та ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»;

МТСБУ не заявило разом з поданням скарги клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду зі скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина А.М.

При перевірці вказаних висновків суду першої інстанції у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Частиною 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, строки для подання скарги на рішення державного виконавця є процесуальними та можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за клопотанням особи, яка подає скаргу, яке подається одночасно зі скаргою.

Згідно з ч.2 ст.126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів скарги вбачається, що МТСБУ долучено до скарги сформовану ним 07 травня 2025 року роздруківку з інформацією про виконавче провадження, в якій міститься інформація про ухвалення приватним виконавцем оскаржуваного рішення про закінчення виконавчого провадження.

29 травня 2025 року МТСБУ через систему «Електронний суд» звернулось із заявою до Оболонського районного суду міста Києва про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із неповним виконанням рішення суду, на яку 05 червня 2025 року судом надано відповідь про те, що не вбачається підстав для його повернення, так як виконавче провадження закінчено із повним фактичним виконанням рішення суду та рекомендовано звернутися до суду для оскарження дій виконавця в зв`язку із порушенням прав стягувача згідно із законом.

Отже, отримавши 05 червня 2025 року відповідь з суду, заявник дізнався про порушення його прав, а відтак мав право на подання скарги на дії державного виконавця до 16 червня 2025 року включно.

Встановивши, що скаргу на рішення приватного виконавця подано МТСБУ з пропуском строку встановленого ст.449 ЦПК України на подання скарги та без клопотання про його поновлення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність залишення скарги без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк для оскарження рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина А.М. не пропущений з огляду на пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року №2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII доповнено пунктом 10-2, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Відповідно до частини 1 статті 11 розділу ІІ «Строки у виконавчому провадженні» Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Розділом ІІ Закону України «Про виконавче провадження» визначено граничні строки вчинення тих чи інших дій у виконавчому провадженні, зокрема: Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання. Переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку (стаття 12); Строки прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій (стаття 13).

Таким чином, положення підпункту 4 пункту 10-2 Закону України «Про виконавче провадження» застосовуються саме до строків, визначених розділом ІІ Закону України «Про виконавче провадження», а не як помилково вважає МТСБУ до строків оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця.

Крім цього, будь-яких змін щодо строку звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця у положення ЦПК не вносились.

Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують і на його правильність не впливають.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання statusquo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Кюблер проти Німеччини» (заява №32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок яких подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведедо захисту прав або інтересів позивача, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги МТСБУ відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника Моторного (транспортного) страхового бюро України - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Головуючий:

Судді: