Справа №2-775/2010
Провадження №6/463/8/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Львів

Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді -Яворського С.Й.,

з участю: секретаря судового засідання -Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчому листі №2-775/2010 виданого Личаківським районним судом м.Львова відносно боржника ОСОБА_1 , видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» звернулось до суду зі заявою про заміну стягувача у виконавчому листі №2/775/2010 виданого Личаківським районним судом м.Львова відносно боржника ОСОБА_1 , видачу дублікату виконавчого листа по справі №2-775/2010 про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за кредитним договором від 04.07.2007 року у розмірі 31 760,86 гривень, 314,65 гривень державного мита та 250,0 гривень витрат на ІТЗ та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У судове засідання учасники справи не з`явились. Представник заявника просить здійснювати розгляд заяви без його участі.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, що передбачено ч.3 ст.442 Цивільного процесуального кодексу України.

З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд розглядає вимоги заяви про заміну стягувача у виконавчому листі, видачу дублікату виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання одночасно, оскільки вони взаємно доповнюють одна одну, є пов`язаними між собою, а докази, які необхідно оцінити суду, стосуються усіх трьох вимог разом.

Щодо заміни сторони у виконавчому листі.

Встановлено, що заочним рішенням Личаківського районного суду міста Львова у справі №2-775/2010 вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором від 04.07.2007 року в сумі 31760 (тридцять одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 86 копійок, 314 (триста чотирнадцять) гривень 65 копійок державного мита та 250 (двісті п`ятдесят) гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Для виконання цього рішення Личаківський районний суд м.Львова видав виконавчі листи відносно боржника.

Заявник просить замінити стягувача з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» як вибулої сторони, на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» у виконавчому листі № 2-775/2010, виданого на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 08 квітня 2010 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 . Крім того, заявник просить видати дублікат цього виконавчого листа та поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до частини першої статті 55 Цивільного процесуального кодексу України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із частинами першою-другою статті 442 Цивільного процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (станом на час звернення заявника до суду) передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 Цивільного кодексу України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.

Матеріалами справи встановлено факт набуття ТОВ «Брайт Інвестмент» права вимоги за кредитними договорами до боржника ОСОБА_1 згідно з договорами про відступлення прав вимоги, що підтверджується наступними доказами.

05 серпня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070-blank про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників за кредитними договорами та всіма іншими похідними договорами, права за якими виникають у нового кредитора у зв`язку із набуттям прав на умовах цього договору, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави та всіма іншими похідними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку №1 до цього договору.

У пункті 4 договору № GL48N718070-blank про відступлення прав вимоги передбачено, що за відступлення прав вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує банку грошові кошти в сумі 85 188 952,37 гривень. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором відповідно до пункту 14 цього договору на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів, переможцем яких став новий кредитор.

Згідно з платіжним дорученням №1 від 06 липня 2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» перерахувало ПАТ «КБ`Надра» 188900625,00 гривень оплати за лот GL48N718070.

Копією Додатка №1 до договору № GL48N718070-blank про відступлення прав вимоги підтверджено, що до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» перейшло право вимоги за кредитним договором від 04 липня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1

30 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір №GL48N718070-blank-04 про відступлення прав вимоги, за яким новий кредитор в день укладення цього договору набуває всі права кредитора за основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, процентів у розмірах, вказаних в додатку №1 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, права, що виникають із судових справ, виконавчих проваджень щодо боржників, у тому числі щодо майна боржників, яке не було реалізоване на торгах, права вимоги за мировими угодами із боржниками тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.

У пунктах 4, 5 договору № GL48N718070-blank-04 про відступлення прав вимоги передбачено, що за відступлення права вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує первинному кредитору грошові кошти в сумі 4 909 090,00 гривень. Новий кредитор підтверджує, що в момент укладення цього договору отримав від первинного кредитора усі наявні в первинного кредитора документи, що підтверджують право вимоги до боржників.

Згідно з копією додатку №1 до цього договору про відступлення права вимоги до ТОВ «Брайт Інвестмент» перейшло право вимоги за кредитним договором від 04 липня 2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Платіжними дорученнями підтверджується, що новий кредитор ТОВ «Брайт Інвестмент» сплатив ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» 4 909 090,00 гривень за договорами про відступлення прав вимоги.

Отже, ТОВ «»Брайт Інвестмент» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №041/2707-Ф від 04 липня 2007 року.

Щодо вимоги про видачу дубліката виконавчого листа.

Відповідно до листа-відповіді Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 18 листопада 2025 року на адвокатський запит, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №52498537 з примусового виконання виконавчого листа №2-775/2010, виданого 25 січня 2016 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» 32 325,51 грн заборгованості за кредитним договором. 18 жовтня 2017 року державним виконавцем був повернутий виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Оригінал виконавчого документа та постанову про повернення було направлено за адресою: 04053, м.Київ, вул.С.Стрільців,15 ПАТ КБ «Надра».

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 вказав, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

У постановах Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у справі № 2-1316/285/11, від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 20 травня 2022 року у справі № 1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина четверта, п`ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Підстави повернення виконавчого документа стягувачеві визначені у частині першій статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в ухвалах від 19 листопада 2020 року в справі № 913/518/13-г та від 02 грудня 2020 року в справі № 913/869/14, а також у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 2608/4065/12, частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» не виключається та не обмежується переривання строку пред`явлення виконавчого документу до виконання у разі повернення його стягувачу з інших підстав.

У зазначеній постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі№ 2608/4065/12, де виконавцем було повернуто виконавчий документ на підставі заяви стягувача відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів погодилася із висновками судів попередніх інстанцій, що строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання починається з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

У цій справі за заявою ТОВ «Брайт Інвестмент», виконавчий документ за інформацією відділу виконавчої служби повернуто на підставі постанови від 18 жовтня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

З огляду на викладене, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/15305/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12.

Проте у матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення стягувачу постанови державного виконавця з оригіналом виконавчого листа. Доказів, що оригінал виконавчого документа був вручений стягувачу в спосіб і порядок, визначений Законом, матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що Закон України «Про виконавче провадження», як і ЦПК України не передбачає форми конкретного доказу про втрату виконавчого документа, а отже за сукупності факту не отримання виконавчого документа стягувачем, що підтверджується відсутністю підтвердження отримання документа стягувачем і відсутності виконавчого документа в органах виконавчої служби, то таке свідчить про втрату виконавчого документа.

Посилання судів на відсутність в матеріалах справи належних доказів, які підтверджують втрату оригіналу виконавчого листа, є помилковими, оскільки сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 2-6471/06, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12.

Відсутність виконавчого листа, виданого на підставі рішення Личаківського районного суду міста Львова від 08 квітня 2010 року у справі №2-775/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором, у стягувача підтверджується також листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює повноваження ліквідатора ПАТ КБ «Надра» до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ КБ «Надра», та попереднього цесіонарія ТОВ «Дніпрофінансгруп».

Отже суд установив, що дійсно виконавчий лист, виданий на підставі рішення Личаківського районного суду міста Львова від 08 квітня 2010 року у справі №2-775/2010 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором, втрачено.

Щодо вимоги про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

За змістом ст. 433 ЦПК України підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку з обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає з загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на її права.

Заявник посилається на те, що строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа Личаківським районним судом м.Львова від 25.01.2016 року пропущений стягувачем з причин, які не залежали від його волі, так як ДВС оригінал виконавчого документа направлено було не за тим адресом. А тому вважає, що це обґрунтовані та поважні причини, які свідчать про перебіг строку пред`явлення такого документа для виконання.

Суд наголошує, що 25 січня 2016 року видано відповідний виконавчий лист на підставі рішення суду від 08 квітня 2010 року.

Виконавчий лист, як випливає з інформації, яка перебуває в розпорядженні суду, 18 жовтня 2017 року державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України був повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, з урахуванням частини 1, 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення виконавчого листа до виконання минув.

Уже 5 серпня 2020 року ПАТ КБ «Надра» відступило право вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а 18 грудня 2020 року цесіонарій відступив право вимоги ТОВ «Брайт Інвестмент».

Заявник не надає жодних доказів того, які були перешкоди у стягувача на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання упродовж встановленого Законом строку, а також чому перший (ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), а потім і другий цесіонарій (яким є сам заявник) не звертався до суду з відповідними заявами впродовж п`яти років з часу отримання права вимоги за кредитним договором.

Суд зауважує, що заявник повинен був учиняти розумні дії задля встановлення причин тривалого невиконання рішення суду від 08 квітня 2010 року щодо боржника ОСОБА_1 , отримавши право вимоги за відповідним кредитним договором ще у грудні 2020 року.

При цьому, сам факт заміни кредитора не є поважною причиною пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки не свідчить про наявність обставин, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, у визначений законом строк.

Установлений Законом строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання покликаний забезпечити рівність процесуального становища сторін, адже боржник не може необмежений час знаходитися під загрозою процедур примусового виконання судового рішення, тож закон надав суду право продовжити вказаний строк і лише у тому разі, якщо причини пропуску вказаного строку суд визнає поважними.

ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Причини поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин та наданих заявником доказів на їх підтвердження.

Отже, в кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Суд також враховує, що 26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII доповнено пунктом 10-2, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, визначені Законом № 1404-VIII строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Воєнний стан запроваджений в Україні 24 лютого 2022 року наразі не припинено та не скасовано.

Проте строк пред`явлення виконавчого листа до виконання після винесення постанови про повернення його стягувачеві минув. Суд повторює, що докази наявності обставин, що утруднили звернення до державного виконавця з виконавчим листом, не надані. Суд не може самостійно визначати причини пропуску відповідного строку, за відсутньої активної позиції заявника у справі.

Тому суд доходить висновку про недоведеність заявником об`єктивних та непереборних обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, що свідчить про відсутність підстав для його поновлення.

Крім того, заміна стягувача у виконавчому листі та видача дубліката виконавчого листа, строк пред`явлення до виконання якого минув, за відсутності підстав для його поновлення, позбавлені процесуальної мети, оскільки, якщо такий строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби/приватним виконавцем без прийняття до виконання, як передбачено пунктом другим частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись статтями 2, 433, 442, підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчому листі, виданому 25 січня 2016 року на підставі рішення Личаківського районного суду міста Львова від 08 квітня 2010 року у справі №2-775/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена та підписана 17 лютого 2026 року.

Суддя С.Й. Яворський