Провадження № 2/161/2103/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Собуцької О.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказують, що 05.03.2025 року по АДРЕСА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортного засобу (далі - ТЗ) Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , та ТЗ KIA Niro, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою суду від 24.04.2025 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП. У зв`язку з ДТП автомобіль позивача зазнав механічних ушкоджень. Відповідальність відповідача на момент пригоди була застрахована у АТ «СГ «ТАС». Страхова компанія відшкодувала ОСОБА_4 (як власнику ТЗ) 250 000 грн. шкоди. Однак, вказана страхова виплата не покриває усю суму шкоди, що була завдана позивачам. Відповідно до рахунку-фактури ПАТ «Волинь-Авто» від 12.05.2025 року вартість запчастин робіт по відновленню автомобіля становить 584851,92 грн. Окрім того, ОСОБА_4 було здійснено додаткові витрати на транспортно-товарознавче дослідження у розмірі 6060 грн., оцінку авто в розмірі 2000 грн. та сплачено 4242 грн. витрат за послуги відновлювального ремонту. З огляду на вказане, матеріальна шкода оцінюється позивачами у 386883 грн. Крім того, ОСОБА_1 зазнав суттєвої шкоди здоров`ю, порушення звичного ритму життя. Протягом тривалого часу сім`ї позивачів довелось витрачати власні кошти на ремонт автомобіля, мати незручності з пересуванням. Відповідач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Враховуючи наведене, позивачі просять стягнути з відповідача на свою користь 386883 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , а також покласти на ОСОБА_5 судові витрати у справі.

Ухвалою суду від 27.10.2025 року позов було залишено без руху.

Ухвалою суду від 10.11.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Правом подачі письмового відзиву на позов сторона відповідача не скористалась, однак, у заяві від 19.01.2026 року представник відповідача вказує, що аналіз відповіді ТОВ «Волинь-Авто» на адвокатський запит від 14.12.2025 року дає підстави стверджувати, що ремонтні роботи за рахунком-фактурою №VA00002114 від 12.05.2025 року не виконувалися і відповідно не оплачувалися позивачами. Крім того, АТ «СГ «ТАС» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду заподіяну його життю та здоров`ю в розмірі 4407,09 грн. про що позивачем не вказано у позові та просять стягнути вказану суму з ОСОБА_5 , фактично повторно.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимог у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Додатково зазначив, що відповідач не заперечує своєї вини у вчиненні ДТП. Однак, рахунок-фактура від 12.05.2025 року не може вважатись належним доказом у справі, оскільки не був оплачений. Згідно висновку експерта вартість матеріального збитку позивача становить 226837,29 грн. Страховою компанією сплачено 250000 грн. Відтак, шкода повністю відшкодована позивачам. При визначені розміру моральної шкоди відповідач покладається на розсуд суду та просить врахувати принципи справедливості та розумності.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази у справи, суду дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою суду від 24.04.2025 року у справі №161/6899/25 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, ст. 124 КУпАП (а.с.22-27).

Зі змісту постанови слідує, що 05.03.2025 року о 13 год. 20 хв. в м. Луцьку, по вул. Ківерцівська 1, водій ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, недотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення із задньою частиною попутного автомобіля марки «Kia Niro», д.н.з. НОМЕР_2 , який по інерції здійснив зіткнення з попутнім автомобілем марки «SUBARU LEGUCY», д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля марки «Kia Niro», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження.

Власником ТЗ Kia Niro, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 (а.с.64).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС», згідно полісу ЕР226405700 від 09.01.2025 року (а.с.28-29).

Про настання страхового випадку було повідомлено АТ «СГ «ТАС».

07.05.2025 року АТ «СГ «ТАС» було сплачено ОСОБА_4 250 000 грн.(а.с.30).

Зі змісту висновку експерта №41 від 10.04.2025 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту колісного ТЗ Kіа Niro, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 05.03.2025 року становить 414245,57 грн., вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ ОСОБА_4 становить 226837,29 грн. (а.с.63).

Згідно рахунку-фактури ТОВ «Волинь-Авто» №VA00002114 від 12.05.2025 року вартість запчастин та ремонтних робіт ТЗ Kіа Niro, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 584851,92 грн. (а.с.32-33).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з положеннями статей 979, 990 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

У статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

01.01.2025 року набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 21.05.2024 року. На підставі цього, втратив чинність попередній Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV.

Відповідно до ч. 6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 20.06.2024 року, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У зв`язку з цим, враховуючи дату укладення договору страхування між відповідачем та АТ «СГ «ТАС» (09.01.2025 року), при вирішені цієї справи суд застосовує положення Закону3720-IX від 20.06.2024 року, в редакції чинній на момент виникнення ДТП.

За положенням статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

У постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Зі змісту страхового акту від 06.05.2025 року вбачається, що страхова сума по предмету страхування за договором страхування від 09.01.2025 року становить 750000 грн.

З огляду на дату нарахування страхового відшкодування (07.05.2025 року), його виплати, дату висновку експерта (10.04.2025 року), у ОСОБА_4 на момент звернення до страховика із заявою про виплату від 29.04.2025 року, був наявний висновок експерта, однак вона його не надала страховику, всупереч приписам пункту 3 частини 2 статті 32 ЗУ № 3720-IX .

Завдана позивачу матеріальна шкода не перевищує розмір страхового відшкодування.

Претензії до Страховика щодо розміру страхової виплати позивачами не подано, доказів зворотного матеріали справи не містять.

Відтак, підстави для відшкодування матеріального збитку відповідачем у розглядуваному випадку відсутні.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що АТ «СГ «ТАС» також відшкодувало ОСОБА_1 4407,09 грн. шкоди заданої життю та здоров`ю, згідно його заяви від 30.06.2025 року.

Вказані кошти не підлягають до повторного стягнення з відповідача.

Рахунок-фактура ТОВ «Волинь-Авто» №VA00002114 від 12.05.2025 року на суму 584851,92 грн. не може вважатись належним доказом у справі, оскільки відомостей про його оплату матеріали справи не містять.

Зі змісту відповіді ТОВ «Волинь-Авто» на адвокатський запит представника відповідача від 04.12.2025 року вбачається, що ОСОБА_4 оплачено послуги товариства на суму 4242 грн., що стверджується квитанцією від 12.05.2025 року (а.с.31).

З огляду на наведене, вимоги про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у заявленому розмірі не підлягають до задоволення.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та81 ЦПК України.

Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що він переніс душевні переживання у зв`язку з пошкодженням майна, а також зазнав погіршенням стану здоров`я. Через дії відповідача змушений був організовувати відновлювальний ремонт транспортного засобу та змінити свій звичний життєвий режим.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Враховуючи доводи позивача, суд бере до уваги, що внаслідок пошкодження транспортних засобу він був позбавлений можливості користуватись ним та здійснювати відновлювальний ремонт.

Також, внаслідок дій відповідача позивач зазнав погіршення стану здоров`я.

Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу повністю підтверджується матеріалами справи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтовані.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню 8 000 грн. моральної шкоди на користь позивача.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Зважаючи на часткове задоволення позову та положення ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1211,20 грн. судового збору (мінімальний розмір сплачений позивачем за вимогу про відшкодування моральної шкоди при подачі позову).

Іншими витратами є також витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані копії ордеру на надання правничої допомоги, акту виконаних робіт від 20.10.2025 року на загальну суму 20 000 грн., копію прибуткового касового ордеру від 20.10.2025 року (а.с.121-122).

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З огляду на обставини справи, часткове задоволення позовних вимог, позицію сторони відповідача, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, цінами на ринку адвокатський послуг, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, у суду наявні підстави для часткового відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу розмірі 4000 грн.

Керуючись ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.4,12,13,76,81,82,141,263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) 20 грн. судового збору та 4000 (чотири тисячі) грн.00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволені решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачі: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ); ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_6 ).

Повний текст судового рішення складено 19 лютого 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк