ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 січня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/1003/24

Головуючий у першій інстанції Пархомчук Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/446/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп»,

боржник: ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович, -

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2025 року про повернення скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича, -

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, в якій просила:

- визнати дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. з приводу стягнення з її пенсійного рахунку НОМЕР_1 в Ощадбанку її пенсійних коштів у розмірі 15 709,24 грн протиправними;

- зобов`язати негайно повернути пенсійні кошти на її зазначений вище рахунок в Ощадбанку, з якого вони були протиправно стягнуті;

- стягнути з приватного виконавця Приходька Ю.М. витрати на правову допомогу при поданні моєї скарги на його протиправні дії та бездіяльність до Корюківського районного суду в розмірі 3 000 грн.

Скаргу обґрунтовувала тим, що під час здійснення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №77184286 з належного заявниці пенсійного рахунку 17.03.2025 та 01.04.2025 приватним виконавцем Приходьком Ю.М. було стягнуто 7 504,22 грн та 8 205,02 грн відповідно.

Проведення зазначених стягнень заявниця вважала протиправними, оскільки відповідно до чинного законодавства на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні припинено звернення стягнень на пенсію. Крім того, на період дії воєнного стану в Україні забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або на тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій РФ території України. Зазначала, що вона зареєстрована, проживає та працює на території Корюківської міської територіальної громади, яка входить до вищевказаного переліку.

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області (суддя Пархомчук Т.В.) від 19.09.2025 скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю.М. залишено без руху.

Надано скаржнику строк для усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху.

10.10.2025 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала заяву про відвід судді Корюківського районного суду Чернігівської області Пархомчук Т.В. від слухання справи, посилаючись на недовіру судді через явну неупередженість щодо заявниці при прийнятті судових рішень.

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 14.10.2025 визнано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Пархомчук Т.В. необґрунтованою.

Передано заяву про відвід судді Корюківського районного суду Чернігівської області Пархомчук Т.В. у справі №736/1003/24 (провадження №4-с/736/10/25) для визначення судді у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 КАС України.

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області (суддя Кутовий Ю.С.) від 12.11.2025 у задоволенні заяви Іваненко В.Г. про відвід судді Пархомчук Т.В. у справі за скаргою ОСОБА_1 на протиправні дії приватного виконавця Приходька Ю.М. відмовлено.

Справу повернуто до канцелярії суду для передачі головуючому судді та продовження розгляду.

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 14.11.2025 скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю.М. повернуто заявниці з усіма доданими до неї матеріалами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції від 14.11.2025 скасувати та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність та порушення норм процесуального права.

Ключові доводи апеляційної скарги полягають у наступному:

- протиправні дії приватного виконавця мають триваючий характер, а тому ухвала про залишення без руху її скарги з мотивів пропуску процесуального строку подання скарги постановлена з порушенням норм процесуального права;

- суддя Пархомчук Т.В. незаконно на підставі одночасно норм ЦПК України та КАС України визнала її заяву про відвід необґрунтованою та передала цю заяву для визначення судді;

- порушено строки розгляду процесуальних документів.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М. просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на законність, обґрунтованість, відповідність фактичним обставинам справи та нормам процесуального права. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правничу допомогу в Чернігівському апеляційному суді у розмірі 5 000 грн.

Зазначає, що у його провадженні на примусовому виконанні перебувають виконавчі листи №736/1003/24, видані 22.01.2025 Корюківським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» по 1 514 грн судового збору з кожного, по 3 250 грн з кожного у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнення солідарно інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 85 889,73 грн.

12.02.2025 винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, які об`єднані у зведене виконавче провадження №77187522. Згідно з відомостями АТ «Укрпошта» ОСОБА_1 отримала постанови про відкриття виконавчих проваджень 16.02.2025, отже достеменно обізнана про відкриті виконавчі провадження саме з цієї дати.

Указує, що з метою неупередженого, своєчасного і належного виконання рішення суду та відповідно до ст. 10, 18, 48 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавцем 12.02.2025 винесено постанову про арешт коштів боржника, а 17.03.2025 та 01.04.2025 з рахунку ОСОБА_1 було списано грошові кошти в сумі 7 504,22 грн та в сумі 8 205,02 грн, відповідно.

Наголошує, що зі скаргою на дії приватного виконавця заявниця звернулася лише 04.08.2025, а тому районний суд, залишаючи скаргу без руху, правильно зазначив, що скарга ОСОБА_1 має містити дату, коли вона дізналася про порушення своїх прав, оскільки вказана вимога суду цілком обґрунтована відповідно до імперативних приписів п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

У зв`язку з невиконанням ухвали суду від 19.09.2025 про залишення скарги ОСОБА_1 без руху, районний суд цілком закономірно, обґрунтовано та законно постановив ухвалу від 14.11.2025 про повернення скарги заявниці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 поважних причин невиконання ухвали суду від 19.09.2025 не зазначає, що фактично свідчить про визнання нею факту невиконання зазначених судом вимог, а також знову не зазначає про дату, коли вона довідалась про порушення своїх прав.

Стверджує, що дії приватного виконавця не мають триваючого характеру, оскільки полягали в одноразовому виставленні платіжної інструкції, яку опрацьовано банком в конкретний термін. Строки вирішення процесуальних питань судом першої інстанції не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, враховуюче наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи без руху 19.09.2025 скаргу ОСОБА_1 на дії/ бездіяльність приватного виконавця, суд першої інстанції посилаючись на приписи п. 7 ч. 3 ст. 448 ЦПК України, суд констатував, що скаржниця звернулась до суду з порушенням десятиденного терміну, передбаченого ст. 449 ЦПК України, адже, як зазначено в скарзі кошти були списані 17.04.2025 та 01.04.2025, водночас в скарзі не зазначено коли вона дізналася про порушення свого права, та не додано до скарги клопотання про поновлення пропущеного строку з обґрунтуванням причин.

Постановляючи 14.11.2025 оскаржувану ухвалу про повернення скарги ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що заявниця протягом встановленого строку не усунула недоліки скарги, визначені ухвалою суду від 19.09.2025.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Розділ VII ЦПК України регулює судовий контроль за виконанням судових рішень.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Вимоги щодо форми та змісту скарги на дії державного виконавця встановлені ст. 448 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 448 ЦПК України скарга повинна містити дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Строки для звернення зі скаргою визначені ст. 449 ЦПК України.

За приписами ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Суд, установивши, що скаргу подано без додержання вимог ч. 3, 4 ст. 448 ЦПК України, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду (ч. 5 ст. 448 ЦПК України).

Отже, процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.

Аналіз наведених вище процесуальних норм свідчить про те, що ОСОБА_1 мала звернутися до суду в 10-денний строк з часу, коли дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, одночасно зазначивши у скарзі відповідну дату.

У поданій до суду 04.08.2025 скарзі заявниця, в тому числі, просить визнати протиправними дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. з приводу стягнення з її пенсійного рахунку коштів у розмірі 15 709,24 грн, які були списані 17.03.2025 та 01.04.2025. Календарної дати, з якої ОСОБА_1 дізналася про списання коштів з її рахунку, остання не зазначила, клопотання про поновлення пропущеного строку не заявила.

Колегія суддів зауважує, що процесуальним законодавством (ч. 5 ст. 448 ЦПК України) передбачено повернення скарги на дії державного виконавця без розгляду у разі її невідповідності вимогам ч. 3, 4 ст. 448 ЦПК України, при цьому районний суд з метою сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, правомірно залишив скаргу без руху, надавши заявниці 10-денний строк для усунення виявлених в ній недоліків зазначення дати, з якої вона дізналась про порушення своїх прав та надання клопотання про поновлення строку для звернення зі скаргою з обґрунтуванням відповідних причин.

Відповідно до приписів процесуального закону учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або не вчиненням процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ст. 12 ч. 2, 4, 43, 44 ч. 1, 49 ч. 1 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, рішення від 20 лютого 2014 року).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, рішення від 21 жовтня 2010 року).

Зважаючи на те, що заявниця вимог ухвали Корюківського районного суду Чернігівської області від 19.09.2025 про залишення без руху її скарги у встановлений судом строк не виконала, вказані судом недоліки скарги не усунула, районний суд правомірно та обґрунтовано повернув скаргу з усіма доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що протиправні дії приватного виконавця мають триваючий характер, а тому ухвала про залишення без руху її скарги з мотивів пропуску процесуального строку подання скарги постановлена з порушенням норм процесуального права, зводяться до невірного тлумачення норм чинного процесуального законодавства.

Так, п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Іваненко В.Г. оскаржуються дії приватного виконавця щодо списання коштів з її пенсійного рахунку в конкретні час та дати, а відтак такі дії не мають триваючого характеру. В будь якому випадку, заявниця мала право та можливість вказати та/або довести час, дату, характер (одноразовий чи триваючий) порушення з боку приватного виконавця та час, з якого вона про це дізналась, однак остання проігнорувала вимоги ухвали суду та жодних процесуальних дій на усунення вищевказаних недоліків не вчинила.

Аргументи заявниці про те, що суддя Пархомчук Т.В. незаконно визнала заяву про її відвід необґрунтованою та передала цю заяву для визначення судді, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки питання про відвід судді вирішено у відповідності до приписів ст. 36, 39, 40 ЦПК України. Конкретних порушень процесуального законодавства заявниця не вказує. Посилання в ухвалі на норми ЦПК України та КАС України одночасно є явно помилковим, та не свідчить про незаконність дій судді.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення строків розгляду процесуальних документів не є тим процесуальним порушенням, яке тягне за собою обов`язкове скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, згідно із ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 14.11.2025 - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М. просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливо виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідною роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 06.12.2019 у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2022 у справі №757/36628/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 268).

Як зазначалось вище, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі №727/463/19, від 20.09.2023 у справі №753/7936/22, від 31.10.2024 у справі №242/3831/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18, від 02.06.2022 у справі №15/8/203/20.

Частиною 4 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги (ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2025 року у справі №761/5870/24 виснував, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката (електронний підпис). Тобто, ордер по суті є заявою самого адвоката про наявність у нього повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги.

Відсутність у ч. 4 ст. 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з ч. 1 і змістом ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у системному зв`язку одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.

Під час перегляду справи в Чернігівському апеляційному суді інтереси приватного виконавця Приходька Ю.М. представляв адвокат Прокоф`єв Б.І. відповідно до договору про надання правничої допомоги №01/09/22 від 01.09.2022 (а.с. 50), предмет якого складають цивільно-правові відносини в сфері надання правової допомоги адвокатом клієнту. Клієнт доручив, а адвокат прийняв на себе зобов`язання надати клієнту правові послуги в обсязі та на умовах, визначених цим договором, а клієнт зобов`язався сплатити адвокату винагороду за надання правової допомоги.

До правових послуг, що надаються адвокатом клієнту по даному договору, в тому числі, є підготовка позовів, апеляційних, касаційних скарг, адвокатських запитів, письмових пояснень, заяв, скарг, заперечень, клопотань, інших процесуальних документів, необхідних для захисту інтересів клієнта (п. 1.1, 1.2, 1.3 договору).

Відповідно до п. 3.1, 3.2 договору клієнт проводить оплату адвокату за надані ним послуги, виходячи з тарифу 1 000 грн за одну годину часу, витраченого на виконання адвокатом роботи на користь клієнта. Клієнт проводить оплату на підставі акту виконаних робіт, який підписується обома сторонами договору.

У встановлені процесуальним законодавством строки адвокатом Прокоф`євим Б.І. підготовлено, підписано та подано до апеляційного суду через систему «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу з відповідними додатками.

Разом з відзивом на апеляційну скаргу подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги під час розгляду в Чернігівському апеляційному суді справи №736/1003/24 від 30.12.2025 (а.с. 51), відповідно до якого адвокат у відповідності до умов договору про надання правничої допомоги №01.09/22 від 01.09.2022 були надані наступні юридичні послуги у Чернігівському апеляційному суді у справі №736/1003/24:

- аналіз апеляційної скарги з додатками, узгодження правової позиції з клієнтом 1 год;

- підготовка та оформлення відзиву на апеляційну скаргу, виготовлення копій документів та їх завірення, організація надіслання його сторонам у справі та подання до суду 4 год;

Загальна вартість наданих послуг згідно з п. 3.1 договору становить 5 000 грн.

Опис підписано адвокатом та приватним виконавцем Приходьком Ю.М.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 30.12.2025 приватний виконавець Приходько Ю.М. за правничу допомогу у справі №22-ц/4823/2205/25 в Чернігівському апеляційному суді за договором №01/09/22 від 01.09.2022 сплатив адвокату Прокоф`єву Б.І. 5 000 грн.

Копія відзиву була направлена адвокатом через систему «Електронний суд» заявниці Іваненко В.Г. та доставлена до її електронного кабінету у системі 30.12.2025 19:26, що підтверджується квитанцією №5518626 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Будь-яких обґрунтованих заперечень чи заяв, клопотань про зменшення суми заявлених судових витрат від Іваненко В.Г. не надходило.

Ураховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, що регулюють питання сплати, дослідження та розподілу судових витрат між сторонами судового процесу, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також відсутність заперечень заявниці проти заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів доходить висновку, що з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Приходька Ю.М. підлягає стягненню 5 000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2025 - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича 5 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 : зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович: місцезнаходження - Чернігівська обл., м. Чернігів, просп. Перемоги, 139, оф. 420, РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді Н.В. Висоцька

Н.В.Шитченко