Провадження № 22-ц/801/465/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 рокуСправа № 127/17421/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гаврилюк Олександр Васильович, на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2025 року про відмову у визнанні виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, постановлену під головуванням судді Гопкіна П. В. в залі суду в селищі Літин Вінницької області,

в справі № 127/17421/17 за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Хмельницького міжрегіонального управління МУЮ України, про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчих листів виданих 24.10.2018 та 30.01.2019 Літинським районним судом Вінницької області у справі № 127/17421/17 про стягнення з нього, як боржника, на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» кредитної заборгованості, пені та судових витрат, такими, що не підлягають виконанню.

Заяву мотивував тим, що Акціонерне товариство «Сбербанк» припинено як юридичну особу, відомості про правонаступника відсутні, заяви про заміну сторони виконавчого провадження не подавалися та судом не розглядалися, у зв`язку з чим вважає, що відповідно до статті 609 ЦК України зобов`язання припинилися. За таких обставин просив суд визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи від 24.10.2018 та 30.01.2019, видані Літинським районним судом Вінницької області у справі № 127/17421/17 щодо стягнення основної суми боргу, відсотків, пені та судових витрат на користь Акціонерного товариства «Сбербанк».

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2025 року залучено до участі у справі у якості заінтересованих осіб: Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» та Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниця Хмельницького міжрегіонального управління МУЮ України (а.с. 224 том 2).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, не доведено, що відбулася ліквідація юридичної особи, внаслідок чого обов`язок, ОСОБА_1 , як боржника, припинився.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У грудні 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Гаврилюка О. В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню - задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.

02 січня 2026 року ухвалою Вінницького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження в указаній цивільній справі, а також витребувано з місцевого суду матеріали справи.

13 січня 2026 року ухвалою Вінницького апеляційного суду справу призначено до розгляду на 27 січня 2026 року о 11 год. 20 хв. з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що у виконавчих документах вказано стягувача, якого не існує, а відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, заяви сторін або заінтересованих осіб про заміну сторони виконавчого провадження Акціонерного товариства «Сбербанк» на правонаступника в межах рішення у справі № 127/17421/17 до суду не надходили, ухвали не виносились у порядку, передбаченому ст. 442 ЦПК України. Отже матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, які б підтверджували заміну сторони виконавчого провадження Акціонерного товариства «Сбербанк» на Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк».

Звертає увагу, що згідно з доданими до відзиву Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» матеріалами, банк з 25.02.2022 перебуває у процедурі ліквідації за рішенням ФГВФО, всі повноваження органів управління банку припинені відповідно до п.п.1 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому жодних доказів того, що ліквідатор звертався до виконавчої служби або підтверджував актуальність виконавчих документів - не надано.

Крім того зазначає, що станом на момент звернення з цією заявою до суду виконавчі листи № 127/17421/17, видані 24.10.2018 Літинським районним судом Вінницької області, на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби не перебувають.

Зауважує, що у своєму відзиві на заяву Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниця Хмельницького міжрегіонального управління МУЮ України зокрема зазначив, що 31.05.2022 року виконавчий документ повернуто стягувачу відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», так як у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. Виконавчі листи повторно до виконання не пред`являлися.

За наведених обставин представник апелянта вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що регулюють вказані правовідносини, а саме ст. 609 ЦК України, у зв`язку із тим, що зобов`язання припиняються ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), так як діяльність Акціонерного товариства «Сбербанк» було припинено (ліквідовано). Зокрема вказує, що судом було порушено норми цивільного процесуального права, а саме ст. 77-80, 442 ЦПК України та ч.1 ст. 12, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за заявою заінтересованої особи сторони зобов`язань, якою є правонаступник у таких правовідносинах, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі право бути стороною виконавчого провадження, у зв`язку із вибуттям такого кредитора, відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється статус сторони виконавчого провадження та її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 442 ЦПК України. При цьому вказує, що строк повторного пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання пропущений.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 07.01.2026, представник Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (далі - АТ «Міжнародний резервний банк») Лаврін О. В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Зокрема вказав, що заявник помилково посилається на запис ЄДР від 02.02.2009 щодо припинення ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», який не стосується спірних правовідносин, оскільки кредитний договір було укладено з АТ «Сбербанк» у 2015 році. Зауважив, що у 2021 році відбулася лише зміна найменування АТ «Сбербанк» на АТ «Міжнародний резервний банк» без припинення юридичної особи та зі збереженням ідентифікаційного коду, а АТ «Міжнародний резервний банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Сбербанк». До того ж процедура ліквідації АТ «Міжнародний резервний банк», розпочата у 2022 році, на даний час не завершена, банк не припинений як юридична особа, а його діяльність здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через уповноважену особу ліквідатора. Також представник товариства вказав, що з 19 травня 2022 року 100 % акцій АТ «Міжнародний резервний банк» належать державі Україна, у зв`язку з чим будь-які обмеження щодо здійснення виконавчих дій як на користь особи, пов`язаної з державою-агресором, відсутні. Отже вважає, що суд першої інстанції встановив дійсні обставини у справі, при цьому доводи, на які посилається апелянт, є безпідставними, а оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Представник боржника адвокат Гаврилюк О. В. підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представники Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» й Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Хмельницького міжрегіонального управління МУЮ України у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи. Представник Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» просить апеляційну скаргу Луценко І. М. без участі представника АТ «МР БАНК».

Суд вважає, що згідно вимог частини другої статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що Літинським районним судом Вінницької області було видано виконавчі листи, а саме:

- виконавчий лист № 127/17421/17 виданий 24.10.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором № 50837-ФО/2015/71 від 17 грудня 2015 р. в розмірі 57 914,02 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 32128,75 грн., штраф за прострочення сплати основної суми кредиту 360 грн. (а.с. 181 том 2);

-виконавчий лист № 127/17421/17 виданий 24.10.2018 року Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 16080,27 грн. (а.с. 182 том 2).

- виконавчий лист № 127/17421/17 виданий 30.01.2019 року Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» понесені судові витрати в сумі 1597,18 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 3553 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 183 том 2).

Витяг з ЄДР містить відомості про ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (а.с. 184 том 2) зокрема, що він заснований у 2001 році, статутний капітал 839,9 млн грн, засновник Сбербанк РФ, керівник ОСОБА_2 , припинений у 2009 році через реорганізацію, правонаступник не зазначений.

У свою чергу предметом судового розгляду цивільної справи як в першій та апеляційній інстанція був позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СБЕРБАНК» (а.с. 175-176,177-179, 180 том 2).

Відповідно до п. 1.3 Статуту АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СБЕРБАНК», ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СБЕРБАНК», ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ», ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ», ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ», ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК НРБ» та Закритого акціонерного товариства «Комерційний банк НРБ - Україна» (а.с. 198-202 том 2).

Натомість рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів Фізичних осіб за № 131 від 25.02.2022 (а.с. 196-197 том 2) підставі рішення НБУ від 25.02.2022 відкликано ліцензію та розпочато ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» на три роки (з 25.02.2022 до 24.02.2025). Ліквідатором із повноваженнями Фонду призначено Луньо Іллю Вікторовича, процедура ліквідації має проводитися дистанційно через військовий стан, інформацію про ліквідацію опублікують на сайті Фонду та в офіційних газетах, контроль за виконанням рішення покладено на директора-розпорядника Ольгу Білай, а рішення набирає чинності з моменту прийняття.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів Фізичних осіб за №1163 від 18.11.2024 строк управління активами АТ «Міжнародний резервний банк» та повноваження ліквідатора продовжено до завершення ліквідації через воєнний стан і неможливість продажу майна (а.с. 194-195 том 2).

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

З цих підстав місцевий суд дійшов до переконання, що заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, не доведено, що відбулася ліквідація юридичної особи, внаслідок чого обов`язок, ОСОБА_1 , як боржника, припинився.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22) вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша, друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 609 ЦК України, зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

У справі, що переглядається, судом встановлено, що відбулася заміна (правонаступництво) кредитора у зобов`язанні, зокрема АТ «Міжнародний резервний банк» є новим (правонаступником) кредитором у фінансових правовідносинах, а також новим стягувачем у цій справі. До того ж твердження заявника про ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» не стосується наведених правовідносин, оскільки стороною у судовому розгляді та виконавчому провадженні є АТ «Сбербанк», правонаступником якого є АТ «Міжнародний резервний банк».

Тобто, зобов`язання у боржника ОСОБА_1 існують перед АТ «Міжнародний резервний банк», який є правонаступником АТ «Сбербанк», і відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не припинений.

В силу положень частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації Банку припиняються всі повноваження органів управління Банку (загальних зборів, наглядової ради та правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту).

Тобто, з моменту початку ліквідації ніяких прав та повноважень у колишніх власників Банку (засновників, учасників, акціонерів) немає, а Банк перебуває під державним контролем Фонду гарантування вкладів фізичних осіб який через уповноважену особу здійснює ліквідаційну процедуру визначену законом.

Процедура припинення АТ «Міжнародний резервний банк» не завершена, триває, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.209 том 2).

Крім того, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11.05.2022 «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів» та Указу Президента України від 11 травня 2022 року N326/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11 травня 2022 року «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», 19 травня 2022 року в Україні були примусово вилучені корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна АТ «Міжнародний резервний банк», що належали публічному акціонерному товариству «Сбєрбанк Росії», яке повністю припинило участь у Банку, переставши бути акціонером Банку, а держава Україна набула право власності на корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна Банку.

Отже, починаючи з 19 травня 2022 року єдиним власником (акціонером) Банку є держава Україна, відомості про належність 100% акцій Державі України внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Матеріали справи не містять відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення, на підставі якого видано виконавчі документи, а саме: про виконання рішення Літинського районного суду Вінницької області від 03 липня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованості за кредитним договором № 50837-ФО/2015/71 від 17 грудня 2015 р. в розмірі 57 914,02 грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом 32 128,75 грн, штрафу за прострочення сплати основної суми кредиту 360 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 16 080,27 грн; понесених судових витрати в сумі 1 597,18 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 3 553 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Позиція представника заявника, виходячи зі змісту заяви, зводиться до того, що у цій справі припинено (ліквідовано) юридичну особу, при цьому правонаступник не є стороною виконавчого провадження, до того ж строк повторного пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання закінчився, тому є підстави для визнання указаних виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Проте, така позиція суперечить нормам процесуального закону, що регулює спірні правовідносини, письмовим доказам і правовим позиціям Верховного Суду.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.

У пункті 9 статті 129-1 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частини перша та друга статті 55 ЦПК України).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України).

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша та друга статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження (частина п`ята статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Водночас закон не передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у випадку пропуску строку на його пред`явлення до виконання, якщо він виданий компетентним судом у відповідності до вимог закону і є належним виконавчим документом, який не виконано боржником.

До того ж АТ «Міжнародний резервний банк», який є правонаступником АТ «Сбербанк», не має будь-яких обмежень щодо здійснення виконавчих дій на його користь та не позбавлений права ініціювати вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Встановлення обставин дотримання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання підлягає з`ясуванню, зокрема, під час оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця, пов`язаних з вирішенням питання про повернення виконавчого провадження, а тому не мають правового значення під час розгляду питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, а відтак з урахуванням наявного повернутого виконавчого провадження з виконання рішення Літинського районного Вінницької області від 03 липня 2018 року, що набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню, відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на формальних міркуваннях, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення заяви.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гаврилюк Олександр Васильович, залишити без задоволення.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 січня 2026 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник