Провадження №: 2/336/1010/2026
У Х В А Л А

судового засідання

19.02.2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Худіної, при секретарі Дорошенко К.В., за участі представника позивача Трачук Н.І., представника відповідача Гриценко О.І., представника відповідача Клімченко М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Трачук Наталії Іванівни, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтінгова компанія «СІП», КП «Водоканал» про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

у провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Трачук Наталії Іванівни, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтінгова компанія «СІП», КП «Водоканал» про визнання договору недійсним.

Представник позивача 02.02.2026 надав до суду письмову заяву про повернення до стадії підготовчого судового засідання та необхідності вирішення клопотань, які буде заявлено повторно. Клопотання мотивоване тим, що на момент прийняття рішення судом про закриття підготовчого провадження, судом з порушенням процесуальних норм було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів, підготовче засідання було проведено за відсутності позивача та її представника. Дії суду викликають у сторони позивача сумнів у безсторонності та незалежності. Враховуючи викладене, представник позивача просить повернутися до стадії підготовчого провадження, що потрібно для вирішення клопотань, які буде заявлено повторно. Після вирішення судом цього клопотання буде заявлене клопотання про витребування документів та призначення почеркознавчої експертизи.

12.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів: у відповідача ТОВ «КК «СІП» оригінали документів: договору відповідального зберігання № 01/КК/07/19 від 25.07.2019, акту від 25.07.2019, акту від 30.07.2019, додаткової угоди від 26.07.2019, додаткової угоди від 30.07.2019, додатковій угоді від 02.09.2019; з Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області особову справу ОСОБА_2 ; з Укрпошти відомості про отримання пенсії ОСОБА_2 за період часу з січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року; відповідача КП «Водоканал-2» оригінали документів, які були надані на адвокатські запити адвокату Трачук Н.І. та стали підставою для укладення оспорюваного договору № 10594Ц/З від 29.10.2020.

12.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити наступні запитання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 на договорах відповідального зберігання № 01/КК/07/19 від 25.07.2019, акті від 25.07.2019, акті від 30.07.2019, додатковій угоді від 26.07.2019, додатковій угоді від 30.07.2019, додатковій угоді від 02.09.2019 чи іншою особою?

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені клопотання.

Представник відповідача Гриценко О.І. частково заперечила проти заявлених клопотань.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечив проти заявленого клопотань.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із ч. 1ст. 197ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Згідно з ч. 2ст. 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Відповідно до статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого судового засідання є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (частина 2статті 200 ЦПК України).

Розгляд справи в порядку загального позовного провадження передбачає проходження всіх передбачених ЦПК України стадій судового процесу, а саме: подання до відповідного суду позову, який відповідає вимогам процесуального закону; вирішення питання про відкриття провадження у справі (або залишення позовної заяви без руху, повернення позову, відмова у відкритті провадження); підготовче провадження, за результатами якого суд може залишити позов без розгляду, закрити провадження у справі або закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. У випадку визнання позову відповідачем суд може у підготовчому засіданні ухвалити рішення по суті спору. Розгляд справи по суті включає такі етапи: відкриття розгляду справи по суті, з`ясування обставин справи та дослідження доказів, судові дебати, ухвалення судом рішення по суті справи.

Між тим, Верховний Суд в постанові від 16 грудня 2021 у справі № 910/7103/21 зазначив, що суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій судового процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Заявляючи клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження заявник має навести вагомі обставини необхідності повернення на стадію підготовчого провадження, для вчинення процесуальних дій, невчинення яких суттєво вплине на права сторін в майбутньому та які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Судом встановлено, Ухвалою судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2025 року цивільну справу було передано до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для розгляду за підсудністю.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025 справу передано в провадження судді Турчинського М.І.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2025 цивільну справу було передано до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя.

17.10.2025 на вказану ухвалу надійшла апеляційна скарга.

Відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 24.11.2025 вказана апеляційна скарга представника позивача була задоволена, відповідно ухвала суду від 09.10.2025 була скасована, справа надійшла до Шевченківського районного суду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 справу передано в провадження судді Худіної О.О. 28.11.2025.

Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року по справі відкрите загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання.

У підготовче судове засідання ані позивач, ані її представник не з`явились. При цьому, заявою від 29.01.2026 скерованої до суду, представник позивача просила провести судове засідання призначене на 29.01.2026 о 9 год 30 хв у її відсутність через зайнятість в іншому процесі.

Враховуючи заяву представника позивача та надані нею 20.01.2026, 29.01.2026 клопотання про витребування доказів, підготовче судове засідання було проведено, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача щодо витребування доказів, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У скерованій до суду заяві від 02.02.2026 щодо повернення до стадії підготовчого провадження, представник позивача заявляє про намір повторно заявити клопотання, які раніше вже були вирішені судом, та скерованою до суду 12.02.2026 повторно заявляє клопотання про витребування доказів, рішення по якому вже раніше було прийнято судом.

При цьому вказує, що враховуючи вже прийняти раніше судом рішення, у сторони позивача вже виник сумнів щодо безсторонності і незалежності суду.

Вказане розцінюється судом як спроба тиску на суд при розгляді вказаної справи, та спонукання до прийняття рішень, які б задовольнили сторону позивача.

Відповідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією та законами України.

Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Це означає заборону будь-яких дій (з боку влади, фізосіб, юросіб) для перешкоджання виконанню обов`язків.

На думку суду, для позивача та її представника було достатньо часу для подання спростувань, необхідних доказів та клопотань по справі.

З матеріалів справи вбачається, що підготовче провадження у даній справі закрите, позивач та його представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання та відповідно мали можливість подати до суду усі необхідні докази, однак таким правом не скористалися. Клопотання заявлені стороною позивача судом розглянуті, рішення по заявленим клопотанням судом прийнято.

Судом надано сторонам можливість належним чином реалізувати свої процесуальні права. Аналізуючи доводи клопотання, суд вважає за необхідне звернути увагу сторони позивача на те, що на час надходження даного клопотання до суду у справі вже було проведено підготовче провадження, та за результатами його проведення судом було постановлено відповідну ухвалу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження слід відмовити, оскільки таке є безпідставним, позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про доцільність повернення до стадії підготовчого засідання.

У задоволенні клопотання щодо витребування доказів суд вважає необхідним відмовити у зв`язку з наступним.

Згідно з ч. 5 ст. 83 ЦПК України, у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Тобто, задоволення клопотання про витребування судом доказів є можливим за умови, якщо особа, яка його заявляє, доведе складнощі їх отримання, тобто об`єктивну неможливість одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний або фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержання та подання доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, якщо незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося. Заявляючи клопотання про витребування доказів, особа повинна посилатися на причини, за яких вона сама не може одержати цей доказ.

Враховуючи викладене, суд вважає потрібним зауважити, що представником позивача клопотання про витребування доказів зовсім не аргументоване, не надано доказів самостійного направлення відповідних запитів з метою отримання заявлених доказів, так само не надано доказів неможливості самостійного отримання вказаних у клопотанні доказів самим позивачем. Крім того, з наданих клопотань зовсім не зрозумілим є, які обставини можуть підтвердити витребувані докази, та яке вони мають значення для справи.

Таким чином, Клопотання про витребування доказів представником позивача подане з порушенням норм ЦПК України, є необґрунтованим, та не підлягає задоволенню.

Що стосується клопотання представника позивача щодо призначене експертизи, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Докази як будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, у відповідності до ч.2 ст. 76 ЦПК України, встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Порядок призначення судової експертизи у науково-дослідних судово-експертних установах міністерства юстиції України, обов`язки, права та відповідальність судового експерта, організація та оформлення їх результатів визначається Законом України «Про судову експертизу», Цивільним процесуальним кодексом України, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Частинами 4, 5 ст. 103 ЦПК України передбачено, що питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Таким чином, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У даному випадку позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються визнання недійсним договору № 10594Ц/З від 29.10.2020, укладеного між ТОВ «КК «СІП» та КП «Водоканал», ОСОБА_2 не є стороною вказаного договору, а тому питання відповідності підпису ОСОБА_2 на договорах відповідального зберігання № 01/КК/07/19 від 25.07.2019, акті від 25.07.2019, акті від 30.07.2019, додатковій угоді від 26.07.2019, додатковій угоді від 30.07.2019, додатковій угоді від 02.09.2019 не є предметом дослідження у даної справі.

На підставі викладеного, виходячи з предмету позовних вимог, не підлягає задоволенню клопотання представника позивача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Згідно усталеної судової практики Верховного Суду, зазначеної зокрема у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 466/10464/16-ц; та від 29 серпня 2019 року у справі № 610/2972/17, визначено, що ухвали суду першої інстанції про відмову у призначенні експертизи не можуть бути оскаржені окремо від рішення суду.

Так, відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

У частині першій статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.

У вказаному переліку є ухвала суду першої інстанції про призначення експертизи. Водночас ухвала про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи у цьому переліку відсутня.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду, яким спір має бути вирішений по суті.

Керуючись ст.2,189,197,260 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотань представника позивача - адвоката Трачук Н.І. про повернення до стадії підготовчого провадження, витребування доказів, призначення експертизи - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції окремо від рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується. Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на остаточне рішення суду, після розгляду справи по суті.

Повний текст ухвали складено, проголошено та підписано 19 лютого 2026 року.

Суддя Худіна О.О.