Справа № 438/1689/25 Головуючий у 1 інстанції: Дудар О.В.
Провадження № 22-ц/811/3748/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 Наминанік О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Бориславська міська рада Львівської області, Комунальне підприємство «Господарник», про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Крім того, разом з позовною заявою представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову.

В обгрунтування заяви покликається на те, що між сторонами виник спір, тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Стверджує, що коридор площею 7,1 кв.м., який просить витребувати позивач є складовою квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві власності та він може нею розпорядитися, зокрема відчужити третім особам, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки йому необхідно буде звертатися до суду з іншими позовами про визнання правочинів недійсними, витребування майна. Зазначає, що оцінка відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам здійснюється з урахуванням співвідношення права, про захист якого просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу, тому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси відповідача. Стверджує, що перебування спірного коридору у незаконному володінні ОСОБА_3 порушує права позивача, як власника квартири АДРЕСА_2 , оскільки вказаний коридор є єдиним входом до його квартири, іншого шляху зайти у квартиру, окрім як через цей коридор, не існує.

З наведених підстав просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна: 020), яка належить на праві власності ОСОБА_3 та заборони ОСОБА_3 чи за його усним чи письмовим дорученням іншим особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження ОСОБА_1 та іншим мешканцям будинку за адресою: АДРЕСА_3 , доступу та можливості проходу коридором загальною площею 7,1 кв. м, який розташований на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт вказує, що відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що, шо між сторонами існує спір, відтак у випадку невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза істотного ускладнення виконання або невиконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Зазначає, що накладення арешту на майно відповідача є виправданим та ефективним заходом забезпечення позову, враховуючи предмет позовних вимог. Вказує, що вжиття заходів забезпечення позову виступає способом гарантування обов`язкового виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідача в його правах як власника майна. Відчуження відповідачем належної йому на праві власності квартири автоматично означатиме й відчуження спірного коридору, тому виникає необхідність вжиття заходу забезпечення позову, який належним чином забезпечить захист прав та інтересів позивача на час розгляду справи. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Забезпечення позову заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень п.п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду про задоволення позову і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначила, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 .

З позовної заяви вбачається, що змістом позовних вимог є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 у власність співвласників квартир багатоквартирною житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , коридор загальною площею 7,1 кв. м, який розташований на першому поверсі житлового будинку за вказаною адресою, та який незаконно увійшов до складу квартири АДРЕСА_4 у вказаному житловому будинку і належить відповідачу. Скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 р. по справі № 914/1570/20 вказано, що «…важливо щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову,мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Вирішуючи питання забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову повинна випливати з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19).

Обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник покликається на те, що відповідач, як власник квартири АДРЕСА_4 , до складу якої входить спірний коридор, в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , може нею розпорядитися, відчуживши третім особам.

Однак заявник в обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову з цих підстав, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на відчуження майна, твердження заявника про намір відповідача відчужити квартиру, є його припущенням, а саме лише посилання в заяві на наявність у відповідача зазначеного наміру, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для накладення арешту та становитиме, на думку колегії суддів, надмірне втручання у право власності відповідача, оскільки останній в результаті застосування зазначених заходів забезпечення позову буде позбавлений правомочностей власника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивачем заявлено позовні вимоги про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 у власність співвласників квартир багатоквартирною житлового будинку коридору загальною площею 7,1 кв.м., який, на думку позивача, незаконно входить до складу квартири відповідача, однак у заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на квартиру, яка належить відповідачу, що є явно неспівмірним заявленим позовним вимогам.

Отже, звертаючись із заявою про забезпечення позову представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження намірів вчинення відповідачем дій щодо спірного приміщення, які могли б свідчити про ймовірну можливість відчуження ОСОБА_3 спірної квартири, зміни власника (володільця) вказаної квартири, що відповідно матиме наслідком ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у зв`язку з можливим його відчуженням.

Доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову у разі відчуження квартири призведе до необхідності пред`явлення інших позовів, не може бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження позивача та інших мешканців будинку доступу та можливості проходу коридором загальною площею 7,1 кв. м, який розташований на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з мотивів забезпечення ефективного захисту порушених прав позивача щодо користування належною йому квартирою, оскільки такий не відповідає завданням та правовій природі інституту забезпечення позову та суперечить його меті - гарантуванню реального виконання судового рішення і фактично спрямований на забезпечення реалізації прав позивача на користування належною йому квартирою.

Враховуючи зміст позовних вимог та заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник, необхідність дотримання балансу між інтересами позивача та відповідача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки запропонований позивачем захід забезпечення позову є неспівмірним з позовними вимогами та в значній мірі необгрунтовано обмежує права відповідача, чим порушує забезпечення гарантування збалансованості інтересів сторін, та вважає відсутніми підстави вважати, що незастосування цього заходу забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак підставними є висновки суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами існує спір, не є беззаперечною підставою для застосування заходів забезпечення позову, про які просить заявник.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 лютого 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк