ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/3521/25 Головуючий суддя І інстанції Філіп`єва В. В.
Провадження № 22-ц/818/1956/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, пов`язаних із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів»
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 13 листопада 2025 року, у справі за заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", про захист прав споживача та відшкодування матеріальної шкоди про захист прав споживача та відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

24.10.2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ "Нова Пошта", в якій просить:

- Визнати факт порушення відповідачем прав споживача, гарантованих Законом України "Про захист прав споживачів", Конституцією України (права на світогляд, гарантованого людині ст. 34, 35 та ст. 9 Європейської конвенції з прав людини) та міжнародними договорами;

- Стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 179000,00 гривень;

- Зобов`язати відповідача надати письмові вибачення позивачу за порушення прав споживача.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 31.10.2025 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку з несплатою судового збору.

12.11.2025 року позивачем ОСОБА_2 до Зміївського районного суду Харківської області подано заяву про усунення недоліків позовної заяви та уточнення позовних вимог відповідно до якої, позивач уточнив ціну позову та позовні вимоги, відповідно до яких просить суд:

- Стягнути з відповідача матеріальну шкоду (основний борг) у розмірі 9000,00 гривень;

- Стягнути з відповідача пеню (штрафні санкції) у розмірі 200,00 гривень;

- Стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди 30000,00 гривень.

Заявлена вимога позивача про зобов`язання відповідача надати письмові вибачення позивачу за порушення прав споживача позивачем не виключена.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить зазначену ухвалу суду скасувати та справу направити для вирішення питання про відкриття провадження.

Скарга мотивовано тим, що вимога про сплату судового збору є незаконною, оскільки відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо встановлено звільнення споживача від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням його прав, незалежно від характеру вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про повернення заяви заявникові, оскарження якої передбачено п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Повертаючи заяву суд зазначив, підставою залишення позовної заяви без руху слугувало те, що заявлені ОСОБА_4 вимоги носять майновий характер, вочевидь стосуються витрат, пов`язаних із розглядом справи, а отже не підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів", а тому в даному випадку звільнення позивача від сплати судового збору не застосовується.

Згідно норми Закону України "Про захист прав споживачів, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав".

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються від майнового навантаження з метою захисту своїх порушених прав (ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 761/24672/15-ц.

При цьому, позовна заява окрім інших вимог немайнового характеру, містить вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000,00 гривень, яку позивач зазначає, як немайнову.

Характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (надати письмове вибачення, тощо), то така вимога є немайновою. Таким чином, позовна вимога ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди заявлена в грошовому еквіваленті (грошима) є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в будь-який інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Таким чином, за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, з урахуванням уточнення ціни позову, позивач мав сплатити судовий збір в розмірі, встановленому законом.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 31 жовтня 2025 року позовну заяву було залишено без руху.

На виконання вимог ухвали позивачем було надано заяву про уточнення позовних вимог, та зазначено, що витрати на правову допомогу були помилково включені до складу матеріальних збитків та просив, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» стягнути матеріальну шкоду у розмірі 9000 грн та моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Так, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з пунктом 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з пунктом 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленого ст.5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Отже, ст.5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилався на те, що 24 червня 2025 року ОСОБА_1 створив експрес-накладну №8151, обравши спосіб післяплати перерахунок коштів на банківську картку. ТОВ «Нова пошта» в особі працівника ОСОБА_5 , без повідомлення та згоди позивача самовільно змінив істотну умову договору, а саме спосіб отримання післяплати, встановивши «виплату готівкою у відділенні», що підтверджується перепискою між сторонами. Вказує, що споживач самостійно визначає спосіб отримання післяплати під час створення експрес-накладної в застосунку. Втручання у ці дані після створення накладної є зміною істотних умов договору без згоди споживача. Такі дії призвели до того, що позивач не зміг отримати належні йому кошти в сумі 9000 грн сплачені покупцем.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування (ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо установлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

Колегія суддів вважає, що у цій справі правовідносини сторін, крім норм ЦК України, урегульовані нормами законодавства про захист прав споживачів, оскільки спір у цій справі безпосередньо пов`язаний з порушенням прав споживача, і позивач заявив вимогу про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов договору надання послуг.

За таких обставин, висновок судді першої інстанції про відсутність у позивача передбаченої ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» пільги зі сплати судового збору за подання позову в частині відшкодування моральної шкоди є помилковим.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 761/736/20 (провадження № 61-8647св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-10585св20), від 07 лютого 2024 року у справі №757/1758/23-ц (провадження №61-16464св23).

Суд першої інстанції на зазначені вище обставини, вимоги закону та правові висновки Верховного Суду належної уваги не звернув, внаслідок чого помилково визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачу.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції від 13 листопада 2025 року постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому вона відповідно до ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, , 381,382,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 13 листопада 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 лютого 2026 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді О.В.Маміна.

Н.П.Пилипчук.