Справа № 369/4219/24
Провадження № 2-п/369/12/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Іларіонові І.О.,

за участю:

представника позивача Матвієнка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Каракая Олексія Володимировича про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року по цивільній справі № 369/4219/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Каракай Олексій Володимирович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року по цивільній справі № 369/4219/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та клопотанням про поновлення строку на її подачу.

Заяву про перегляд заочного рішення та клопотання про поновлення строку на її подачу обґрунтовує тим, що відповідач ознайомився із матеріалами справи лише 15 грудня 2025 року через свого представника. Копії оскаржуваного рішення відповідач не отримував, а про його наявність дізнався шляхом моніторингу веб-порталу «Судова влада».

Як зазначає представник відповідача, матеріали справи не містять жодних доказів належного повідомлення відповідача про судові засідання 21 квітня 2025 року, 02 червня 2025 року та 11 червня 2025 року, що позбавило ОСОБА_1 можливості взяти участь у розгляді справи, подати відзив на позовну заяву, надати докази на обґрунтування своєї позиції та реалізувати своє конституційне право на судовий захист.

Крім того, представник відповідача зазначає, що рішення прийнято на підставі недостовірних доказів наданих лише позивачем, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення, оскільки відповідач стверджує, що після виконання зобов`язання за договором, розписка була знищена самим позивачем. На думку відповідача, відсутність у матеріалах справи оригіналу розписки свідчить про відсутність будь-яких правовідносин між сторонами на підставі цього документа.

Таким чином, з урахуванням викладеного, представник відповідача просив суд прийняти заяву про перегляд заочного рішення, поновити строк на її подачу, скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року по цивільній справі № 369/4219/24 та призначити справу до розгляду.

Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2026 року клопотання представника відповідача про витребування оригіналів документів було задоволено. Судом було оголошено перерву у судовому засіданні з огляду на необхідність витребування у сторони позивача для огляду у судовому засіданні оригінал розписки.

У судовому засіданні 18 лютого 2026 року представник позивача надав суду для огляду оригінал укладеної між сторонами розписки. У задоволенні поданої заяви просив відмовити через її необґрунтованість.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином. Будь яких заяв, клопотань суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в межах розгляду заяви, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку та залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 3. ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ЦПК України строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Статтею 283 ЦПК України передбачається, що відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ст. 272 ЦПК України «Вручення судового рішення», копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення (ч. 1). У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення (ч. 2). У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса в особи відсутня (ч. 3). За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді (ч. 4). Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня (ч. 5). Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (ч. 6). Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (ч. 7). Якщо судовим рішенням відповідачеві заборонено вчиняти певні дії або накладено арешт на його майно і виконання такого рішення потребуватиме вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, в тому числі внесення записів до відповідних реєстрів, копія такого судового рішення також надсилається судом цим органам та (або) особам у порядку та строки, визначені цією статтею для негайного виконання (ч. 8). Копії судових рішень можуть бути видані повторно за заявою особи у порядку, встановленому законодавством (ч. 9). Судові рішення вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень (ч. 10). У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч. 11). Особа, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, може отримати в суді, який розглядав справу як суд першої інстанції, копію рішення, що є в матеріалах цієї справи, ухваленого судом будь-якої інстанції (ч. 12).

У своїй заяві представник відповідача зазначив, що про судові засідання 21 квітня 2025 року, 02 червня 2025 року та 11 червня 2025 року відповідач ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином, у зв`язку із чим був позбавлений можливості взяти участь у розгляді справи, подати відзив на позовну заяву, надати докази на обґрунтування своєї позиції та реалізувати своє конституційне право на судовий захист.

Статтею 14 ЦПК України, зокрема, передбачено, що у судах функціонує Єдина судова Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до пунктів 24, 25 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, який затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення про ЄСІТС) підсистема «Електронний суд» - це підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач - ОСОБА_1 є користувачем підсистеми «Електронний суд» та, відповідно, має свій Електронний кабінет.

Так, відповідно до довідок про доставку електронних документів, які містяться в матеріалах справи, відповідачу в його електронний кабінет було доставлено наступні документи: 06 листопада 2024 року доставлено судову повістку на призначене 21 квітня 2025 року о 12 год. 30 хв. судове засідання; 12 листопада 2024 року доставлено ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року з інформацією про призначене 21 квітня 2025 року о 12 год. 30 хв. судове засідання; 21 квітня 2025 року доставлено ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року з інформацією про призначене 02 червня 2025 року о 09 год. 50 хв. судове засідання; 11 червня 2025 року доставлено судову повістку на призначене 11 червня 2025 року о 15 год. 15 хв. судове засідання.

Крім того, судова повістка про виклик до суду на судове засідання, призначене на 21 квітня 2025 року о 12 год. 30 хв. була направлена відповідачу ОСОБА_1 , водночас, останній судову повістку не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У постанові Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі № 752/5046/22 вказано, що: «Аргументи заявника про те, що суд не повідомив його про розгляд справи, є необґрунтованими, оскільки кореспонденція, а саме судова повістка-повідомлення про розгляд справи була повернена до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». З огляду на те що кореспонденція, яка була повернена до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України він є таким, що її отримав».

Аналогічна правова позиція викладена 05 лютого 2025 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 128/240/20.

Отже, якщо надіслані судові повістки або рішення були направлені за офіційно зазначеною адресою сторони у справі, однак повернулися з відміткою про відсутність адресата, то відповідно до вимог процесуального законодавства вважається що сторона отримала кореспонденцію від суду.

Також представник відповідача у своїй заяві посилається на те, що опії оскаржуваного рішення відповідач не отримував, а про його наявність дізнався шляхом моніторингу веб-порталу «Судова влада».

Щодо цього суд зазначає, що відповідно до довідки про доставку електронного документу, документ в електронному вигляді «Заочне рішення» від 21.10.25 по справі № 369/4219/24 (суддя Фінагеєва І. О.), а також (за наявності) прикріплені до нього файли було надіслано одержувачу ОСОБА_1 в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 11.11.2025 6:04:34.

Таким чином, відповідач про дати засідань, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте жодного разу не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву та заперечень на позов не подав, правом ознайомитися з матеріалами цивільної справи не скористався. Копію заочного рішення суду отримав у Електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд», що підтверджується матеріалами справи та не спростовано стороною відповідача.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Оскільки рішення суду відповідачем було отримано ще 11 листопада 2025 року, суд приходить до висновку, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення було пропущено.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 127 ЦПК України).

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У рішенні від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається мотивувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» («PONOMARYOV v. UKRAINE», № 3236/03).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ звернув увагу на те, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

У постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою(«Volovik v. Ukraine», № 15123/03, § 53, 55, рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року).

Згідно з цим принципом жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Хоча саме національним судам, перш за все, належить ухвалювати рішення про поновлення строку оскарження, проте їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. ЄСПЛ встановив, що у справі, яка ним переглядалася, національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Суд зробив висновок, що сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було зазначити причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника. Отже, національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції («USTIMENKO v. UKRAINE», № 32053/13).

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (п. 52 рішення ЄСПЛ у справі Ryabykh v. Russia, № 52854/39, п. 46 рішення ЄСПЛ у справі «USTIMENKO v. UKRAINE», № 32053/13).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Враховуючи викладене, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, є порушенням принципу правової певності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

У поданій заяві про перегляд заочного рішення відповідач не навів жодної поважної причини пропуску строку на подання заяви про його перегляд.

Враховуючи те, що відповідачем пропущено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, а клопотання про поновлення строку не містить жодних поважних причин пропуску цього строку, а також належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в заяві обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Каракая Олексія Володимировича про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України, документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою : 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Каракая Олексія Володимировича про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року по цивільній справі № 369/4219/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, слід залишити без задоволення, оскільки судом було відмовлено у поновленні строку на подання такої заяви.

Згідно ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 127, 274, 284, 287, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Каракая Олексія Володимировича про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, - відмовити.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Каракая Олексія Володимировича про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року по цивільній справі № 369/4219/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення даної ухвали.

Повний текст ухвали складено 19 лютого 2026 року.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА