П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 рокум. Київ

Справа №753/23000/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/2484/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Осіпенко Л.М. 08 серпня 2025 року в м. Київ, повний текст рішення складений 21 серпня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, Служба ту справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2014 року по 23 серпня 2016 року. Від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу, дитина проживає з нею у місті Покров, Дніпропетровська область та знаходиться на її повному утриманні. Вона самостійно здійснює виховання доньки, приділяє увагу її навчанню, регулярно відвідує школу та підтримує контакт із педагогами, забезпечує участь дитини у позашкільних заняттях та гуртках, а також належним чином піклується про стан її здоров`я. Відповідач ухиляється від добровільного виконання обов`язку щодо утримання дитини, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 у цивільній справі № 182/8095/15-ц її стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили та було звернуто до примусового виконання. Разом з тим, відповідач не виконує рішення суду, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 листопада 2024 року у розмірі 241444,80 грн.

Відповідач з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не спілкується, у вихованні участі не бере, не цікавиться її навчанням, успіхами в школі, гуртках та секціях, станом здоров`я, не проявляє заінтересованості в подальшій долі його доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду.

17 січня 2024 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , який на даний час повністю забезпечує їх з донькою матеріально.

Зазначене в сукупності, на думку позивачки, свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам їх з відповідачем малолітньої доньки, оскільки відсутність будь-якої участі батька у її житті є фактором, що травмує її психіку, а збереження батьківства може призвести до одержання відповідачем в майбутньому різноманітних благ та вигоди, на підставі спорідненості з дитиною.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 серпня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, Служба ту справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у даному випадку судом не встановлено виключних обставин, які свідчили б про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням позивач, її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповного з`ясування обставин справи. Представник вказує на те, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїм батьківськими обов`язками щодо дитини впродовж багатьох років, а саме від моменту народження, є наслідком його винної поведінки та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Однак, суд помилково зробив висновок про те, що в судовому засіданні не було встановлено, що відповідач є особою, яка свідомо, умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Представник зазначає, що такі висновки є необґрунтованими, оскільки відповідач жодним чином не реагував на провадження у цивільній справі щодо позбавлення його батьківських прав, зокрема, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`являвся у судові засідання, не скористався правом на подачу відзиву, заперечень, будь-яких клопотань, доказів та документів, не виявив зацікавленості щодо виховання дитини та участі у спілкуванні з нею, як і до пред`явлення позову від моменту народження дитини, так і після.

Представник позивача також зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не з`явився на засідання комісії органу опіки та піклування без поважних підстав, та не повідомив причини неявки, жодним чином не ініціюючи інтерес щодо питання позбавлення чи не позбавлення його батьківських прав щодо дочки.

Вказані обставини і свідчать про те, що відповідач є особою, яка свідомо, умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, та у тому числі щодо її належного матеріального забезпечення.

При цьому, СК України не ставить застосування заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, проведення бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, тощо, на які послався суд першої інстанції, обов`язковою передумовою для позбавлення батьківських прав. Це лише факультативні заходи впливу, які можуть застосовуватись у відповідності до певних ситуацій, а не обов`язкові умови. А тому незрозуміло якими саме нормами законодавства керувався суд першої інстанції, оскільки така вимога у чинному законодавстві не існує

Вказує, що суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та вказав, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав зроблений без наведення достатніх аргументів щодо свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також того, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_5 , які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Однак, на думку представника позивача, висновок органу опіки та піклування відповідає вимогам законодавства, оскільки базується на актах обстеження умов проживання, поясненнях педагогів та самої дитини. Відхиляючи цей висновок, суд першої інстанції не надав жодної переконливої мотивації, чим фактично вийшов за межі своїх повноважень, підміняючи собою компетентний орган, який наділений спеціальними функціями у сфері захисту прав дітей.

Судом першої інстанції неправильно застосовано практику Європейського суду з прав людини, зокрема що інтереси дитини за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, оскільки відмовляючи у задоволенні позову, інтереси дитини не були захищені та взяті до уваги судом, в частині її батька, який свідомо нехтує дитиною та позбавляє її права на належне матеріальне забезпечення, виховання та піклування. Відтак, інтереси дитини було враховано лише в контексті формального зв`язку з батьком, який жодним чином не виконує свої батьківські обов`язки.

Судом також не було взято до уваги актуальну практику Верховного Суду, зокрема, висловлену у постанові від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18те, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною у побачення з нею, а також права на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач та третя особа у вказане судове засідання не з`явився, судом про розгляд справи повідомлявся належними чином. А тому колегія суддів керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважала що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що з 25 вересня 2014 року по 23 серпня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року у цивільній справі № 182/3186/16-ц (а.с. 12, 14 т.1).

Від шлюбу сторони мають доньку - малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про народження № 179, на підставі якого 01 серпня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області повторно видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 13 т.1).

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року у цивільній справі № 182/8095/15-ц було стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 04 березня 2016 року.

На підставі дублікату виконавчого листа Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 182/8095/15-ц від 29 жовтня 2024 року, постановою старшого державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ковтун В.-М.С. від 11 листопада 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15, 16 т.1).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) № НОМЕР_2 від 14 листопада 2024 року, заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі плати аліментів на утримання доньки становить 241444,80 грн (а.с. 17-18 т.1).

Малолітня ОСОБА_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає зі своєю матір`ю - позивачем ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 29, 32, 34 т.1).

Відповідно до побутової характеристики ОСББ «№ 89» за вих. № 254 від 02 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 зареєстрована та фактично проживає в АДРЕСА_1 , з сусідами поводиться ввічливо, (а.с. 20 т.1).

З 26 лютого 2019 року по 01 червня 2021 року малолітня ОСОБА_7 , відвідувала Комунальний заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №39 «Перлинка» Нікопольської міської ради, до підтверджується довідкою №47/01-49 від 01 листопада 2024 року. Зі слів вихователів групи, яку відвідувала ОСОБА_3 , батько дитини ОСОБА_2 жодного разу не з`являвся у дошкільному закладі, на батьківських зборах, не цікавився донькою, не підтримував зв`язок з вихователями (а.с. 25 т.1).

Відповідно до довідки № 709 від 03 жовтня 2024 року з 2021 року ОСОБА_3 навчається у 4-А класі Нікопольського природно-математичного ліцею №26 Нікопольської міської ради Дніпропетровської ради за дистанційною формою навчання, (а.с. 26 т.1).

У відповідності до характеристики учениці, ОСОБА_8 за час навчання зарекомендувала себе як відповідальна, розумна дитина. Має достатні досягнення в навчанні, бере активну участь у житті класу, любить малювати. Дівчина добра, спокійна, по товариськи відноситься до усіх дітей класу. Поза школою займається дитячим фітнесом. Мати ОСОБА_1 цікавиться життям доньки, організовує правильне проведення вільного часу, регулярно відвідує батьківські збори, консультації, забезпечує доньку необхідним для навчання. Батько ОСОБА_2 з ОСОБА_9 не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні доньки участі не бере. На зв`язок з класним керівником не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.с. 27 т.1).

ОСОБА_1 забезпечує супровід дитини в медичні установи, про що свідчать декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 12 серпня 2023 року (а.с. 22 т.1), виписка із карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 27 вересня 2024 року (а.с. 23 т.1), довідка НКП НЦПМСД НМР (а.с. 24 т.1).

У відповідності до Висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, який затверджено Рішенням Виконавчого комітету від 21 травня 2025 року №202/06-53-25, згідно акту про перевірку паспортного обліку ПМКП «Житлкомсервіс» №88 від 13 березня 2025 року, ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_3 з початку 2023 року проживають за адресою: АДРЕСА_2 , де створено задовільні умови для проживання дитини (акт обстеження умов проживання Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року).

ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_3 перебувають на обліку управління праці та соціального захисту населення як внутрішньо-переміщенні особи. ОСОБА_2 на обліку управління не перебуває (інформація управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №1068/16 від 11 березня 2025 року).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на 13 березня 2025 року не перебувають на службі зайнятості, як безробітні особи (інформація Покровського управління Нікопольської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості № 74 від 13 березня 2025 року).

За інформацією управління правці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №1409/24 від 07 квітня 2025 року, Центром соціальних служб Покровської міської ради Дніпропетровської області проведено оцінювання потреб родини ОСОБА_1 , та встановлено, що складні життєві обставини відсутні.

Відповідно до заяви малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка надійшла до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року №ССД-341, дитина з батьком ніколи не спілкувалась.

ОСОБА_2 не зареєстрований та не проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Спеціалістами було відвідано вищевказану адресу, проте опитати ОСОБА_2 не видалося можливим, оскільки двері помешкання ніхто не відчинив.

Відповідно до інформації Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 30 квітня 2025 року № 01-17/2180, по облікам реєстрів територіальної громади міста Ірпінь значиться ОСОБА_2 зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно інформації служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради від 07 липня 2025 року №541/01-14, спеціалістами служби здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_4 . За зазначеною адресою знаходиться пошкоджений внаслідок воєнних дій житловий будинок, ознак того що там хтось мешкає, не виявлено. За усними поясненнями сусідів, ОСОБА_2 вони не знають та ніколи за згаданою адресою не бачили.

За адресою реєстрації ОСОБА_2 було надіслано запрошення (від 01 травня 2025 року №ССД-560) на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Покровської міської ради Дніпропетровської області.

17 квітня 2025 року та 15 травня 2025 року ОСОБА_2 на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Покровської міської ради Дніпропетровської області не з`явився, про причини відсутності не повідомив.

З огляду на зазначене, з метою захисту інтересів дитини, орган опіки та піклування дійшов висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 165-168 т.1).

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

В порядку визначеному ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до вимог частин 4 і 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки і піклування. Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, їхнього ставлення до дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи та мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі "Странд Лоббен та інші проти Норвегії" (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 61-36905св18 викладено правовий висновок, що вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько або мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

У постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 Верховним Судом вказано на те, що під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайній спосіб впливу та захисту прав дитини.

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дітей їх коріння, позбавлення батька спорідненості з дітьми, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22 зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Окрім цього у постанові Верховного Суду у справі № 541/939/22 від 23 квітня 2025 року вказано, що суд також має враховувати необхідність з`ясування причин невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .Дитина проживає разом з матір`ю, вона здійснює виховання доньки та її утримання, натомість відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не виходить на зв`язок, не проявляє будь-який інтерес до дитини.

В матеріалах справи наявні документи, які свідчать про наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_7 . Однак, сама лише несплата відповідачем аліментів не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки існують інші правові механізми впливу на платника аліментів.

В доводах апеляційної скарги позивач вказує, що судом зокрема не було взято до уваги висновок органу опіки та піклування, де вказано про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Однак колегія суддів зауважує, що з висновку не можна з`ясувати, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини та позитивно впливатиме на подальше життя. Наявний висновок органу опіки та піклування не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, що батько є явно неблагополучний та нездатний виконувати батьківські обов`язки, або інші достатні підстави для застосування такого крайнього заходу.

Суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що висновок органу опіки та піклування не містить мотивів прийнятого рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок наданий органом опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, оскільки не містить обставин та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. З висновку неможливо встановити, чому батько мало приймає участі у житті дитини, які причини слугували цьому чи існували перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Оскільки висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини, а у справі, що переглядається, наданий висновок таких даних не містить, тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв його до уваги.

Крім того у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку з неналежним поводженням щодо доньки, вчиняв насильство щодо неї, свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками.

Апеляційний суд також враховує, що у справі ухвалено заочне рішення. Відповідач суду першої інстанції своєї позиції з приводу вищезазначеного позову щодо позбавлення батьківських прав відносно доньки не висловлював, заяви про визнання позову не подавав. Позов розглянуто без участі відповідача та встановлення будь-якої його позиції щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків. В той же час, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав необхідно встановити саме беззаперечну бездіяльність та винне ухилення від виконання батьківських обов`язків одного з батьків.

Більш того, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено обставин свідомого винного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, навмисного нехтування ними, необхідності застосування крайнього заходу втручання у права дитини на зростання в сім`ї та підтримання зв`язків з батьком, неможливості застосування альтернативних, менш суворих заходів, відповідність такого заходу якнайкращим інтересам дитини та його виправданість.

Окрім цього у справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, тощо.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини, докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої дійшов, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків свідомо, а в даному випадку винна поведінка відповідача не встановлена, а позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в його діях. Крім того позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки остаточно розірве зв`язок батька з донькою.

Таким чином суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, нових аргументів позивачем не наведено та не спростовано висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не вказано підстав, щоб вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі позивач.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук