Єдиний унікальний номер 944/49/26
Провадження № 2-з/448/4/26
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16.02.2026 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., перевіривши на відповідність вимогам ст.151 Цивільного процесуального кодексу України заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в межах цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Яворівського районного суду Львівської області із заявою, в якій із метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:004:0013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 140, державна реєстрація від 21.06.2022 року, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер:309, виданий 05.07.2021 року, Мостиською міською радою Львівської області та земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:004:0013, цільове призначення «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)», дата державної реєстрації 23.03.2021р., що належать відповідачу ОСОБА_2 на праві власності.

Заяву про забезпечення позову подано позивачкою ОСОБА_1 одночасно із пред`явленням позову до ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 07.01.2026р. заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за усним договором позики передано за підсудністю до Мостиського районного суду Львівської області.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Як вбачається з матеріалів поданої заяви та доданих до неї документів, предметом спору є вимога позивачки ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 157 659,57 грн. В обґрунтування заявленої вимоги покликається на те, що в період з 01 січня 2025 року по серпень 2025 року на підставі усного договору позики вона у декілька етапів передала відповідачу грошові кошти на загальну суму 157 659,57 грн. У обумовлені між ними (сторонами) строки відповідач отримані кошти не повернув, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частина третя ст.150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Форма та зміст заяви про забезпечення позову мають відповідати вимогам ст.151 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, її зміст не відповідає вимогам визначеним ст.151 ЦПК України з огляду на наступне.

ОСОБА_1 зазначає, що відомості про земельну ділянку, зазначені у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 та у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 303427470), стосуються різних земельних ділянок, хоча насправді йдеться про одну й ту ж земельну ділянку. Таким чином, помилково двічі просить накласти арешт на одну й ту саму земельну ділянку, а також не надані докази вартості вказаного майна (орієнтовної, ринкової вартості і т.і.)

Отже, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Враховуючи, що заявником не вказані інші відомості, які потрібні для забезпечення позову, зокрема ціна (вартість) майна, на яке такий просить накласти арешт з метою забезпечення позову, суд позбавлений можливості встановити співмірність заявлених позовних вимог заходу забезпечення позову, який просить застосувати заявник.

В порушення вимог п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, в заяві про забезпечення позову недостатньо обґрунтовано необхідність забезпечення позову, зокрема не підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає саме в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Крім того, в порушення п.3 та п.7 ч.1 ст.151 ЦПК України, позивачкою до заяви про забезпечення позову не додано доказів на підтвердження відомостей, які потрібні для забезпечення позову. Зокрема, позивачкою не додано доказів на підтвердження обставин, на які є покликання в заяві про забезпечення позову, а саме що відповідач ОСОБА_2 має намір переписати належне йому майно на своїх родичів.

Відповідно до ч.6 ст.151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додається документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Також в порушення вимог, передбачених ч.6 ст.151 ЦПК України, в заяві про забезпечення позову не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з п.п. 4 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2026 року 3328 гривень.

З урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», розмір судового збору до сплати складає 665,60 грн.

До заяви про забезпечення позову позивачка надала платіжну інструкцію на переказ готівки № ПН 2293 від 30.12.2025 про сплату судового збору у розмірі 480 грн., що не відповідає встановленому розміру у відповідності до п.п. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Вимоги закону щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову є імперативними, а отже, їх додержання є обов`язковим.

Відповідно до ч.10 ст.153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи те, що подана заявницею ОСОБА_1 заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст.151 ЦПК України, то така заява за правилами ч.10 ст.153 ЦПК України підлягає поверненню заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: повернення заяви або скарги.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадку, установленому пунктом 2 частини першої статті 7, судовий збір повертається повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до змісту п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: Статтею 7 Закону № 3674-VI врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI "Про судовий збір").

Враховуючи вказані вище норми Закону та їх роз`яснення, вважаю, щозаявниця ОСОБА_1 має право заявити клопотання про повернення сплаченої суми судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150-153, 260 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в межах цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - повернути заявниці.

Роз`яснити заявниці, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, а також право заявити клопотання про повернення сплаченої суми судового збору

Копію ухвали надіслати заявниці ОСОБА_1 .

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кічак