Справа № 515/386/25
Провадження № 2/515/108/26
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА

18 лютого 2026 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючогосудді Олійника К. І.,

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О. Е.,

розглянувши у підготовчому судовому матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 про визнання батьківства за рішенням суду,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою в якій просить визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , №966 від 13 серпня 2024 року зареєстрованого Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); виключити з актового запису про народження ОСОБА_3 №966 від 13 серпня 2024 року відомості про батька ОСОБА_4 ; записавши в актовий запис про народження ОСОБА_3 №966 від 13 серпня 2024 року відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Струмок Татарбунарського району (нині Білгород-Дністровського) Одеської області, громадянина України, та змінивши прізвище дитини з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , по батькові з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 25 березня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження.

02 червня 2025 року представник Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 подав до суду витяг із наказу командира військової частин НОМЕР_1 від 13.05.2023 року, згідно якого, молодшого сержанта ОСОБА_2 , призначено на посаду старшого механіка водія 1 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частин НОМЕР_1 , на якій він перебуває до теперішнього часу та на підставі бойового наказу командира військової частин НОМЕР_1 № 47/79/179 від 01.05.2023 року перебуває в місцях дислокації в межах визначеного району воєнного конфлікту з ПДД із 08.05.2023 року, виконуючи бойові та спеціальні завдання.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 червня 2025 року зупинено провадження у справі № 515/386/25 на час перебування ОСОБА_2 на військовій службі у складі Збройних Сил України.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 червня 2025 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Матеріали справи № 515/386/25 надійшли до Татарбунарського районного суду Одеської області у жовтні 2025 року.

У листопаді 2025 року до суду, на відповідь на адвокатський запит, надійшов лист командира військової частин НОМЕР_1 відповідно до якого сержант ОСОБА_2 проходить військову службу у цій військовій частині.

З жовтня 2025 року по 18 лютого 2026 року судом проведено 6 підготовчих судових засідань, основною причиною відкладення справи було те, що відповідач перебуває у лавах ЗСУ і не об`єктивно не може прийняти участь у судовому засіданні, висловити свої думки, аргументи, доводи.

Суд неодноразово здійснював запити до військової частин НОМЕР_1 щодо інформування ОСОБА_2 про наявність у провадженні суду спарви, де він є відповідачем, розясненню його процесуальних прав.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, Велика Палата Верховного Суду відступила від попередніх висновків Верховного Суду у справах № 756/3462/20, № 557/1226/23, № 904/4027/22 та № 852/2а-1/24, вказавши що Збройні Сили України та інші військові формування автоматично вважаються переведеними на воєнний стан, тому для застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не потрібно додаткових підтверджень цього факту. Належним доказом для зупинення провадження є документи, що підтверджують перебування особи на військовій службі - військовий квиток, наказ командира тощо.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25) зазначено, що під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 підтверджується Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2023 № 147 та інформацією наданої в/ч НОМЕР_1 від 06.11.2025 року за вих. 1789/1/10898 (а.с. 66, 67, 67зворот, 122).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, строк дії якого було продовжено до травня 2026 року.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на розгляд справи упродовж розумного строку, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст. 6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п.47 рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява №19164/04).

Тобто, принцип правової визначеності передбачає зрозумілість, прогнозованість та усталений порядок застосування процесуальних норм.

У даному випадку норми процесуального права, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, які покладають на суд безумовний обов`язок зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, є чіткими та прогнозованими в частині того, що вони встановлюють неможливість вирішення спору у відношенні сторони, яка перебуває у складі ЗСУ під час воєнного стану, а тому позивач не вправі мати законних очікувань з приводу розгляду та вирішення справи за такої обставини.

Розгляд справи у відношенні сторони, яка перебуває у складі Збройних Сил України в період воєнного стану з порушенням приписів процесуального закону та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси такої сторони і суперечити принципу юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Суд звертає увагу на те, що ст. 6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання щодо його перебування у складі Збройних Сил України.

При вирішенні питання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ суд повинен враховувати волевиявлення військовослужбовця (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року в справі № 754/947/22).

Як вже зазначалось, у суду є беззаперечні докази перебування відповідача у лавах ЗСУ і останній хоч і не проінформував суд про можливість розгляду за його відсутності чи останній має намір залучити свого представника, суд приймаючи до уваги відсутність доказів проінформування останього про розгляд справи, вважає за необхідне застосувати положення п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, зважаючи на те, що це є обов`язком суду.

Необхідно дотримуватись принципів рівності учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки розгляд справи без участі особи, яка перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, порушує її право на участь у судових дебатах та висловлення своєї позиції, доводів, аргументів щодо пред`явленого позову.

Суд повинен забезпечити баланс між правом військовослужбовця на участь у судовому процесі та особливостями проходження ним служби під час воєнного стану.

За таких обставин постановлення судом ухвали про зупинення провадження у справі на час перебування відповідача на військовій службі, ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Конвенція про права дитини зобов`язує держави в усіх рішеннях, що стосуються дітей, ставити в центр найкращі інтереси дитини, однак у даному конкретному випадку, зупинення провадження у справі не блокує захист прав дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦПК України, провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, тобто, до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан, він (або його представник) зобов`язаний повідомити про це суд.

За таких обставин, суд вважає за необхідне зупинити провадження у даній справі до припинення перебування ОСОБА_2 ОСОБА_10 у складі ЗСУ.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 251, 253, 258 - 261, 263, 293, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити провадження у справі № 515/386/25 (провадження №2/515/619/25) за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 про визнання батьківства за рішенням суду на час перебування ОСОБА_2 на військовій службі у складі Збройних Сил України.

Після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, зобов`язати ОСОБА_2 та Військову частину НОМЕР_1 невідкладно повідомити про це суд.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя К. І. Олійник