УХВАЛА

02 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 760/7514/22

провадження № 61-796ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати такою, що принижує честь та гідність наступну інформацію, поширену патрульним поліцейським ОСОБА_2 : « ОСОБА_3 постійно викликає поліцію»; «заявник сам викликав собі швидку та дуже наполягав на госпіталізації, але ніхто не міг підтвердити факт побиття»; «повідомили і фельдшери, що слідів нанесення ударів ОСОБА_3 не має/фельдшери слідів побиття не виявили у гр. ОСОБА_3 »; «мати ОСОБА_3 сказала, що він сам перечепився за паркан, коли заліз та кричав на будівельників»; а також поширену поліцейськими ОСОБА_4 і ОСОБА_5 », «протягом останніх двох років гр. ОСОБА_1 неодноразово робив виклики на спецлінію «102» з завідомо неправдивою інформацією»;

- визнати недостовірною наступну інформацію, поширену патрульним поліцейським ОСОБА_2 : « ОСОБА_3 постійно викликає поліцію»; «заявник сам викликав собі швидку та дуже наполягав на госпіталізації, але ніхто не міг підтвердити факт побиття»; «повідомили і фельдшери, що слідів нанесення ударів ОСОБА_3 не має/фельдшери слідів побиття не виявили у гр. ОСОБА_3 »; «мати ОСОБА_3 сказала, що він сам перечепився за паркан, коли заліз та кричав на будівельників»; а також поширену поліцейськими ОСОБА_4 і ОСОБА_5 : «протягом останніх двох років гр. ОСОБА_1 неодноразово робив виклики на спецлінію «102» з завідомо неправдивою інформацією»;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судового рішення спростувати поширену інформацію щляхом:

- написання пояснення на офіційному бланку Національної поліції України від імені патрульного поліцейського ОСОБА_2 наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 визнаю, що поширена мною інформація у вигляді тверджень « ОСОБА_3 постійно викликає поліцію»; «заявник сам викликав собі швидку та дуже наполягав на госпіталізації, але ніхто не міг підтвердити факт побиття»; «повідомили і фельдшери, що слідів нанесення ударів ОСОБА_3 не має/фельдшери слідів побиття не виявили у гр. ОСОБА_3 »; «мати ОСОБА_3 сказала, що він сам перечепився за паркан, коли заліз та кричав на будівельників» є недостовірною»;

- написання доповідної записки на ім`я заступника начальника управління УПП в Київській області від імені поліцейської ОСОБА_6 наступного змісту: «Я, ОСОБА_7 визнаю, що поширена мною інформація у вигляді твердження «протягом останніх двох років гр. ОСОБА_1 неодноразово робив виклики на спецлінію «102» з завідомо неправдивою інформацією» є недостовірною»;

- написання листа на офіційному бланку Національної поліції України від імені патрульної поліцейської ОСОБА_8 на ім`я начальника Київського обласного управління ДВБ наступного змісту: «Я, ОСОБА_8 визнаю, що поширена мною інформація у вигляді твердження «протягом останніх двох років гр. ОСОБА_1 неодноразово робив виклики на спецлінію «102» з завідомо неправдивою інформацією» є недостовірною»;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн шляхом списання коштів з рахунків Державної казначейської служби України.

Солом`янський районний суд міста Києва рішенням від 04 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 17 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року залишив без змін.

18 січня 2026 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року в указаній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у вчиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.

Предметом спору у справі є захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн.

Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн х 250 = 832 000,00 грн) та становить 300 000,00 грн, справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційній скарзі не довів факт існування суперечності висновків судів відносно судової практики Верховного Суду з цього питання. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судом зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань.

Судовий спір у цій справі було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Таким чином, обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі.

У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко