ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 463/2689/25

провадження № 61-16410св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2025 року у складі судді Головатого Р. Я. та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада

2025 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив суд встановити факт родинних відносин, а саме, що він є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву обґрунтовував тим, що він є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується, зокрема, свідоцтвом про народження, однак при видачі паспорта громадянина України нового зразка було допущено помилку у написанні прізвища « ОСОБА_3 » замість вірно « ОСОБА_3 », що позбавляє його, який потребує постійної сторонньої допомоги і догляду, можливості звернутися в органи влади для призначення його сина ОСОБА_2 , який наразі є мобілізованим і несе службу на передовій фронту, його опікуном.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року, заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 письмовими доказами доведено факт родинних відносин між ним та ОСОБА_2 .

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, зазначив, що мета, заради якої заявник звернувся до суду (оформлення у подальшому постійного догляду за ним сином, який є мобілізованим), не спростовують законність рішення суду першої інстанції саме щодо встановлення факту родинних відносин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2025 року Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради

звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви

ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у цій справі,витребувано цивільну справу № 463/2689/25 із Личаківського районного суду

м. Львова, у задоволенні клопотання Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про зупинення дії постанови Львівського апеляційного суду

від 26 листопада 2025 року відмовлено та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У січні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради мотивована тим, що судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень не були з`ясовані усі обставин, що мають значення для справи. Судами застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права уподібних правовідносинах, викладених у відповідних постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Вважає, що законодавством України чітко визначені вимоги до заяви про встановлення факту родинних відносин, однак жодного із доводів у заяві

ОСОБА_1 не було наведено. При цьому зазначає, що ОСОБА_4 вже було відмовлено у видачі Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, так як він є військовослужбовцем, а не військовозобов`язаним. Незважаючи на вказане, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, обґрунтовуючи таку, що даний факт йому необхідний для призначення сина, який служить, доглядальником.

Також зазначає, що представник районної адміністрації була повідомлена належним чином про дату час та місце судового розгляду, проте у зв`язку із службовою зайнятістю не з`явилась в судове засідання 30 квітня 2025 року, що мало бути підставою для відкладення розгляду справи у зв`язку з першою неявкою відповідно до статті 223 ЦПК України. Незважаючи на це судом першої інстанції в першому судовому засіданні прийнято оскаржуване судове рішення, чим було порушено їх право надати свої заперечення на заяву про встановлення юридичного факту.

Судом апеляційної інстанції також порушено норми статті 60, 63 ЦК України, оскільки, ухвалюючи рішення, суд фактично зобов`язує орган опіки та піклування визнати ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_1 у разі звернення останнього до суду про визнання недієздатним. При цьому на розгляді в суді заяви про визнання особи недієздатною немає, а опікун призначається у разі визнання особи недієздатною рішенням суду (частина перша статті 60 ЦК України).

Відзиви на касаційну скаргу до суду не надходили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій

статті 389 ЦПК України.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник, у змісті касаційної скарги, зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: 1) застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 2) відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 3) судами належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389

ЦПК України).

Касаційна скаргаЛичаківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, пункт 1) родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Така мета повинна мати правовий характер.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Об`єктом судового захисту при розгляді справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є охоронювані законом інтереси, а предметом судової діяльності - встановлення юридичних фактів із метою забезпечення реалізації заінтересованими особами належних їм суб`єктивних прав.

Отже, для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18.

У вказаній справі ОСОБА_1 звернувся із заявою, в якій просив суд встановити факт родинних зв`язків, а саме, що він, є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 посилався на те, що встановлення такого юридичного факту має для нього значення, так як надає можливість звернутися в органи влади для призначення його сина ОСОБА_2 , який наразі є мобілізованим і несе службу на передовій фронту, опікуном, так як йому потрібен сторонній догляд за станом здоров`я, а інших осіб, які б могли такий догляд йому надавати, відсутні.

Тобто заявником зазначена мета, з якою він звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту і така мета має правовий характер. Так, згідно з пунктом 25 Порядку організації надання соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 587, для отримання соціальних послуг особа, яка потребує соціальних послуг, подає уповноваженому органу за своїм задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) заяву про надання соціальних послуг у письмовій або електронній формі, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики, разом з документами, зазначеними в пункті 28 цього Порядку.

Положеннями Закону України «Про соціальні послуги» та Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859, визначено, що нездатність особи до самообслуговування, що передбачає постійну потребу особи в сторонній допомозі, є підставою оформлення такого догляду в органах соціального захисту населення.

Законом України «Про соціальні послуги» врегульовано питання оформлення статусу особи щодо надання соціальних послуг фізичною особою не на професійній основі і за статтею 13 Закону надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Зазначена заявником мета встановлення факту родинних відносин жодним чином не пов`язана із вирішенням у наступному спору про право, що було б підставою для залишення заяви без розгляду (частина шоста статті 294 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 листом від 05 березня 2025 року було відмовлено у видачі Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (а. с. 54), ніяким чином не неуможливлює право заявника на повторне звернення за такою послугою, надавши інший пакет документів. Жодним законом вказане не заборонено.

Колегія суддів визначає абсолютно безпідставними доводи касаційної скарги про те, що представник районної адміністрації хоча і була повідомлена належним чином про дату час та місце судового розгляду, проте у зв`язку із службовою зайнятістю не з`явилась в судове засідання 30 квітня 2025 року і це мало б бути підставою для відкладення розгляду справи у зв`язку з першою неявкою відповідно до

статті 223 ЦПК України.

Зазначена норма процесуального права (а саме пункт 2 частини другої

статті 223 ЦПК України) передбачає відкладення розгляду справи лише у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Личаківська районна адміністрація Львівської міської радиповідомлена про розгляд справи і через систему «Електронний суд» до електронного кабінету, і письмовою розпискою (а. с. 17, 21). Проте рада взагалі не повідомила суд про неможливість явки до суду представника ради та такі причини.

Ні в апеляційній скарзі (а. с. 38-47), ні в касаційній скарзі не зазначається, який саме представник Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради був зайнятий у призначений день судового розгляду справи і чому саме не міг з`явитися до суду. Більше того, заінтересованою особою у справі є Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, а не її представник, тому рада не була позбавлена і права, і обов`язку, якщо дійсно мала намір взяти участь у розгляді справи, направити в судове засідання іншого представника.

Доведення заявником факту родинних відносин заінтересованою особою у касаційній скарзі не оскаржується. Проте, ураховуючи, що у справах окремого провадження положення загальних правил ЦПК України щодо змагальності та меж судового розгляду значення не мають (частина третя статті 294 ЦПК України), Верховний Суд зазначає таке.

Судами встановлено, що причиною унеможливлення доведення факту споріднення є різне написання прізвищ ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 .

До заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази:

1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб);

2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану;

3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Цей перелік не є вичерпним.

Водночас рішення суду про встановлення родинних відносин не може бути підставою для внесення виправлень, змін чи доповнень в актовий запис, видачі заявнику нового паспорта.

Судом установлено, що згідно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану та копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , останній народився

ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Львові, а його батьками є ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_5 .

У той же час у паспорті громадянина України заявника вказано прізвище ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що заявник є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а останній відповідно є сином ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується, зокрема, копіями свідоцтва про народження та паспортів громадянина України, у яких хоча і містяться розбіжності у написанні прізвища заявника та заінтересованої особи, однак збігаються інші відомості.

Крім цього, як вбачається з Відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 більше двадцяти років зареєстровані за однією адресою.

Ураховуючи зазначене, суди дійшли вірного висновку про встановлення факту того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції; розподілу судових витрат, понесених

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк