Номер провадження: 22-ц/813/2862/26
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2025 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Калініченко Л.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» (далі КП «Білгород-Дністровськводоканал») про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Одночасно, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках КП «Білгород-Дністровськводоканал» в сумі 313175,55 грн. до вирішення справи по суті.

В обґрунтування заяви зазначала, що підставами позову є те, що в період з 04.05.2018 року по 13.10.2025 року ОСОБА_1 працювала у КП «Білгород-Дністровськводоканал» на посаді інспектора з кадрів.

З 13.10.2025 року наказом № 256 к/тр від 03.10.2025 року трудовий договір із ОСОБА_1 був припинений з причини звільнення працівника за власним бажанням.

Згідно вказаного наказу КП «Білгород-Дністровськводоканал» було зобов`язане провести з робітником ОСОБА_1 розрахунки, видати заявнику у день звільнення письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні.

Однак, станом на 10.11.2025 року КП «Білгород-Дністровськводоканал» ОСОБА_1 не надано повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільненні, не виплачена вся сума заробітної плати, а згідно розрахунку заборгованості по заробітній платі КП «Білгород-Дністровськводоканал» перед ОСОБА_1 заборгованість складає 186 915,55 грн., яка, як вважає позивач, виникла внаслідок порушення відповідачем порядку виплати заробітної плати.

ОСОБА_1 зазначала, що ціна позову попередньо складає 186915,55 грн. + 20 000 грн., що в цілому дорівнює 206 915,55 грн., також відшкодуванню підлягають суми в 17 710 грн. на місяць до виконання КП «Білгород-Дністровськводоканал» обов`язків перед ОСОБА_1 , у зв`язку з чим просила про накладення арешту на грошові кошти на загальну суму 313 175,55 грн., з метою належного виконання майбутнього рішення суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2025 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволена частково.

Вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать КП «Білгород-Дністровськводоканал», які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах суми позову 224 616 грн. 55 коп., що будуть виявлені державною виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали (постанови) суду про забезпечення позову, крім коштів, що містяться на рахунках накладення та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Не погоджуючись з ухвалою суду, КП «Білгород-Дністровськводоканал» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанціїне взяв до уваги, що заявником не були обґрунтовані підстави застосування заходу забезпечення позову, а також не були підтверджені заходи забезпечення позову належними доказами.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 10 лютого 2026 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином.

До суду від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бондаровський С.І., а також від ОСОБА_2 , представника КП «Білгород-Дністровськводоканал» надійшли заява та клопотання про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 151, 152,153).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду зазначеним вимогам закону не відповідає, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП «Білгород-Дністровськводоканал» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, в якій просила:

- стягнути з КП «Білгород-Дністровськводоканал» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітні платі в сумі 186 915,55 грн.;

- стягнути з КП «Білгород-Дністровськводоканал» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку із розрахунку 17 701 грн. за місяць, починаючи з 13.10.2025 року;

- стягнути з КП «Білгород-Дністровськводоканал» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Одночасно, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках КП «Білгород-Дністровськводоканал» в сумі 313175,55 грн. до вирішення справи по суті.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна (у тому числі грошових сум, цінних паперів, корпоративних прав тощо) чи підготовчі дії до його реалізації.

Згідно із частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

При цьому, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, пошкодити, знищити чи знецінити його.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать КП «Білгород-Дністровськводоканал», в межах суми позову 224 616 грн. 55 коп., суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є стягнення грошових коштів по трудовому спору і з усією очевидністю вбачається, що грошові кошти підприємства до розгляду справи по суті можуть бути витрачені, будуть відсутні на рахунках підприємства і дана підстава призведе до неможливості виконання рішення суду чи утруднить дане виконання, у зв`язка з чим суд вважав наявними підстави для накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках у банківських та фінансових установах в межах суми, про стягнення якої подано позов, а саме позовних вимог в загальній сумі 224 616,55 грн. (186915,55 + 17701,00+20000), оскільки такий захід забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду не погоджується, оскільки вони не відповідають встановленим по справі обставинам та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого у справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням положень статті 149 ЦПК України.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 обґрунтувала необхідність забезпечення позову тим, що підставами позовних вимог є те, що в період з 04.05.2018 року по 13.10.2025 року вона працювала у КП «Білгород-Дністровськводоканал» на посаді інспектора з кадрів.

З 13.10.2025 року наказом № 256 к/тр від 03.10.2025 року трудовий договір із ОСОБА_1 був припинений з причини звільнення працівника за власним бажанням.

Згідно вказаного наказу КП «Білгород-Дністровськводоканал» було зобов`язане провести з робітником ОСОБА_1 розрахунки у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, видати заявнику у день звільнення письмове повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільненні в порядку, визначеному ст.116 КЗпП України.

Однак, в порушення вказаної норми, наказу № 256 к/тр від 03.10.2025 року, станом на 10.11.2025 року КП «Білгород-Дністровськводоканал» ОСОБА_1 не надано повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільненні, не виплачена вся сума заробітної плати, а згідно розрахунку заборгованості по заробітній платі КП «Білгород-Дністровськводоканал» перед ОСОБА_1 заборгованість складає 186 915,55 грн., яка виникла внаслідок порушення відповідачем порядку виплати заробітної плати.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна (у тому числі грошових сум, цінних паперів, корпоративних прав тощо) чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітні платі в сумі 186 915,55 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку із розрахунку 17 701 грн. за місяць, починаючи з 13.10.2025 року.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача перешкоджатимуть здійсненню відповідачем господарської діяльності, а також впливатимуть на інтереси інших осіб, права яких порушуються у зв`язку із застосуванням судом заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Білгород-Дністровськводоканал» є юридичною особою, яке продовжує здійснювати свою господарську діяльність, не перебуває в стані банкрутства, сплачує податки та виплачує заробітну плату працівникам.

Так, КП «Білгород-Дністровськводоканал»є комунальним комерційним підприємством, створеним Білгород-Дністровською міською радою для задоволення потреб територіальної громади міста Білгород-Дністровський, що підтверджується Статутом КП «Білгород-Дністровськводоканал», затвердженим рішенням Білгород-Дністровською міською радою від 05.04.2024р. за № 1226-VIII.

Основним видом діяльності КП «Білгород-Дністровськводоканал»за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань забір, очищення та постачання води (основний); серед інших видів діяльності - каналізація, відведення й очищення стічних вод, що підтверджується Статутом КП «Білгород-Дністровськводоканал», затвердженим рішенням Білгород-Дністровською міською радою від 05.04.2024р. за № 1226-VIII, Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань про КП «Білгород-Дністровськводоканал».

Таким чином, основна частина доходів КП «Білгород-Дністровськводоканал»складається зі плати споживачів за отримані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які надає КП «Білгород-Дністровськводоканал»споживачам, як виконавець цих послуг в розумінні пунктів 5 та 6 частини другої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Тобто, надходження коштів на рахунок відповідача та можливість погашення заборгованості перед кредиторами в цілому залежить від сплати кінцевими споживачами на користь відповідача відповідних платежів.

Як зазначив апелянт в апеляційній скарзі, останні роки КП «Білгород-Дністровськводоканал»перебуває у складному фінансовому становищі, обумовленому різними об`єктивними чинниками.

При цьому,тільки на заробітну плату працівникам підприємства КП «Білгород-Дністровськводоканал»витрачає щомісяця приблизно 2500,00 тис. грн., що підтверджується податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податківфізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за серпень, вересень та жовтень 2025 року (код рядку 1.1 Розділу 1 «Нарахування доходу та єдиного внеску за найманих працівників»).

Також, КП «Білгород-Дністровськводоканал»має зобов`язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (код рядку 3 Розділу 1 «Нарахування доходу та єдиного внеску за найманих працівників») приблизно ще 540 тис. грн. щомісяця.

Крім того, на фінансове становище КП «Білгород-Дністровськводоканал»також значно впливає стрімкий ріст цін на паливо (потрібне підприємству для усунення частих аварійних ситуацій на мережах водопостачання та водовідведення, які через незадовільний стан давно потребують заміни; для роботи генераторів, які забезпечують роботу водопровідних та каналізаційних мереж в місті в період відключення світла), на енергоносії (КП «Білгород-Дністровськводоканал»споживає значний обсяг електроенергії для безперебійного функціонування насосних станцій та каналізаційних насосних станцій, якими безпосередньо надаються споживачам територіальної громади міста Білгород-Дністровський послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення).

Враховуючи те, що КП «Білгород-Дністровськводоканал»є критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період на території Одеської області (що підтверджується витягом з розпорядження Одеської обласної військової адміністрації від 25.07.2025р. за № 702/А-2025), придбання палива та послуг з постачання електроенергії для забезпечення безперебійного функціонування в місті мереж централізованого водопостачання та централізованого водовідведення наразі є одними з пріоритетних статей витрат в підприємстві.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що судом належним чином не здійснено оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясовано співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати позивачка, позовним вимогам, належним чином не обґрунтовано необхідність вжиття таких заходів за відсутності доказів, які б підтверджували реальну загрозу невиконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що судом не враховано негативних наслідків вжиття заходів забезпечення позову для КП «Білгород-Дністровськводоканал», оскільки накладення арешту на грошові кошти, що належать КП «Білгород-Дністровськводоканал», які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, може позбавити останнього можливості щодо користування грошовими коштами для забезпечення господарською діяльністю.

Доказів вчинення відповідачем дій, які б давали підстави для висновку про можливість ухилення ним від виконання рішення у разі задоволення позову матеріали справи не містять.

Відтак обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частини або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена внаслідок неповного дослідження обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для її скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 19 лютого 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді _______________________________________ Р.Д. Громік

_______________________________________ С.М. Сегеда