СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кицюк В.С., за участю: секретаря Губар Ю.В.,

представника відповідача Матвєєва М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Завод 410 ЦА» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату у розмірі 581058,64 грн та середній заробіток за час затримки в розрахунку у розмірі 545593,38 грн.

В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що у період з 01 грудня 2004 року по 06 вересня 2024 року позивач перебувала у трудових відносинах із ДП «Завод 410 ЦА». Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 581058,64 грн. Наказом від 05 вересня 2024 року №361/о позивача звільнено із посади провідного економіста відділу перспективного та поточного планування за угодою сторін. Крім того, оскільки відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, підлягає стягненню середній заробіток за час затримки у розмірі 545593,38 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 серпня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

30.09.2025 до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Враховуючи те, що представником відповідача до відзиву не додано доказів надсилання відзиву відповідачу, відтак суд не бере до уваги даний відзив.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із відсутністю в діях відповідача вини щодо невиплати заробітної плати, посилаючись на запровадження у державі воєнного стану.

Позивач у судове засідання не з`явилась, попередньо направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, відповідно до копії наказу в.о. Генерального директора ДП «Завод 410 ЦА» від 05 вересня 2024 року №361/о «Про звільнення ОСОБА_1 », звільнено ОСОБА_1 - провідного економіста відділу перспективного та поточного планування 06 вересня 2024 року за угодою сторін, згідно з п.1 ст.36 КЗпП України.

Згідно з копією довідки про доходи, виданої ДП «Завод 410 ЦА» від 22 жовтня 2024 року №240, ОСОБА_1 нараховано до виплати доходу за період червень 2022 року - вересень 2024 року 676865,19 грн, виплачено 95806,55 грн.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

За змістом ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За змістом ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Разом із цим, роботодавець має заборгованість перед позивачем по заробітній платі і не здійснив виплату цієї заборгованості при звільненні позивача. Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 581058,64 грн підлягають задоволенню.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У той же час, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які свідчать про безпосередній негативний вплив на господарську діяльність підприємства у зв`язку із введенням воєнного стану, що господарська діяльність повністю припинена внаслідок ведення бойових дій (знищення або руйнування виробничих потужностей відповідача, тощо) або інших обставин непереборної сили.

Враховуючи вказане, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток позивача судом розраховується відповідно до правил, які передбачені у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

У абз 4 п.2 Розділу ІІ Постанови №100 вказано, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

У п.4 Розділу ІІІ Постанови №100 зазначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відтак, розрахунок середнього заробітку за час затримки в розрахунку становить: 26057,50 + 77750,14 / 43 = 2414,13 * 226 = 545593,38 грн.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 11266,52 грн.

Керуючись ст.ст.12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ДП «Завод 410 ЦА» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити.

Стягнути з ДП «Завод 410 ЦА» / / на користь ОСОБА_1 / РНОКПП НОМЕР_1 / невиплачену заробітну плату у розмірі 581058 (п`ятсот вісімдесят одна тисяча п`ятдесят вісім) грн 64 коп.

Стягнути з ДП «Завод 410 ЦА» / / на користь ОСОБА_1 / РНОКПП НОМЕР_1 / середній заробіток за час затримки в розрахунку у розмірі 545593 (п`ятсот сорок п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто три) грн 38 коп.

Стягнути з ДП «Завод 410 ЦА» / / на користь держави судовий збір у розмірі 11266 (одинадцять тисяч двісті шістдесят шість) грн 52 коп./

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вікторія КИЦЮК