КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/7677/25 Головуючий у 1 інстанції: Майстренко О.М.
Провадження № 22-ц/824/4956/2026 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката Шишки Юлії Олександрівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року, ухвалене в м. Києві в складі судді Майстренко О.М., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

В березні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Зазначила, що з 08 серпня 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , який був розірваний рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2025 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з ОСОБА_1 народилася дитина ОСОБА_3 , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо і не бере участі в утриманні дитини. ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 24 березня 2025 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми платежу по аліментам за один місяць.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 . Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне встановлення обставини, що мають значення для справи. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що спільна дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає не з позивачкою, а з її батьками у м. Ліберець Чеської Республіки. Сама ОСОБА_2 проживає в Україні. Тому ОСОБА_2 не може вимагати сплати аліментів на дитини. Також зазначає, що ОСОБА_1 не має наміру ухилятися від виконання обов`язку щодо утримання спільної дочки. З народження дочки він брав активну участь у її вихованні та утриманні. З серпня 2020 року він добровільно регулярно та у повному обсязі сплачував аліменти на дитину. Жодних претензій до відповідача з приводу сплати аліментів від позивачки не надходило. Суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги документи без перекладу на державну мову та відмовив у витребування інформації щодо перетину позивачки державного кордону України, починаючи з 01 січня 2022 року.

Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 . Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню .

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 08 серпня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2025 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний. Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з ОСОБА_2 і перебуває на її утриманні.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що після припинення сімейних відносин відповідач ОСОБА_1 виїхав за межі України. Спільна дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилася проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 .

У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України ОСОБА_2 вивезла малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Чехії, де на даний час вона продовжує проживати разом з батьками ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Як зазначила ОСОБА_2 , вона працює в державному секторі економіки і в червні 2022 року вона була вимушена повернутися на роботу в Україну, періодично їздить до дитини в Чехію. Вона продовжує забезпечувати утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відхиляє доводи апелянта, що спільна дитина сторін фактично не проживає разом з ОСОБА_2 . Судом встановлено, що позивачка вивезла дитину за кордон з метою забезпечення їй безпечних умов проживання. Вона залишила дитину проживати разом з своїми батьками, але фактично забезпечує її утримання.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представником ОСОБА_1 не було спростовано вказаних обставин та не надано доказів того, що дочка перебуває на утриманні іншої особи.

Тимчасове проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за кордоном у зв`язку з воєнним станом не свідчить про зміну її місця проживання та не припиняє обов`язку ОСОБА_1 брати участь у її утриманні.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо добровільної сплати ОСОБА_1 аліментів на дитину, оскільки це не виключає можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у судовому порядку. Факт переказу ОСОБА_1 грошових коштів на дитину свідчить про визнання ним свого обов`язку брати участь в утриманні дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності перекладу наданих позивачкою документів про утримання дитини в Чеській Республіці та відсутність офіційної інформації про перетин позивачкою державного кордону України не спростовують правильності висновків суду першої інстанції по суті спору.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Шишки Юлії Олександрівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.