Справа № 143/987/25
Провадження № 22-ц/801/621/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тітова Т. Л.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 рокуСправа № 143/987/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Копаничук С.Г., секретар Кулішко Б.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 грудня 2025 року про відмову в забезпеченні позову, постановлену суддею Тітовою Т.Л., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Погребищенське» про визнання недійсними додаткової угоди та змін до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення,

встановив:

17 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Погребищенське», в якому просила:

- визнати недійсною додаткову угоду від 22 жовтня 2022 року до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 12 січня 2008 року на земельну ділянку кадастровий номер :13:000:0005 загальною площею 3,4375 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району;

- визнати недійсними зміни від 04 грудня 2012 року, які були внесені до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 12 січня 2008 року на земельну ділянку кадастровий номер :13:000:0005 загальною площею 3,4375 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району;

- визнати відсутнім право оренди ТОВ «Погребищенське» щодо земельної ділянки площею 3, 4375 га, кадастровий номер :13:000:0005;

- усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ТОВ «Погребищенське» повернути їй, ОСОБА_1 , земельну ділянку кадастровий номер :13:000:0005 загальною площею 3,4375 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району.

30 грудня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просила:

- заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації прав, що виникають (набуваються), змінюються, переходять та/або припиняються щодо земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:0005, площею 3,4375 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить ОСОБА_1 ;

- накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :13:000:0005, площею 3,4375 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить ОСОБА_1 (а.с.78-85).

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:0005, площею 3,4375 га, що розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, між орендарем ТОВ «Погребищенське» та нею, як орендодавцем, зареєстровано договір оренди від 02 квітня 2008 року, строк 20 років, дата закінчення дії 02 квітня 2028 року та зареєстровано додаткову угоду, серія та номер: б/н, виданий 21 жовтня 2022 року, видавник: серія та номер б/н, виданий 04 грудня 2012 року. Не маючи вказаних документів, вони були отримані на адвокатський запит від державного реєстратора Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Чубатюк О.Р..

Позивачка стверджує, що 04 грудня 2012 року невідомими особами були внесені зміни до договору оренди земельної ділянки від 02 квітня 2008 року, а саме щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

21 жовтня 2022 року нібито між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін у пункт 1 договору, проте вказану додаткову угоду та ці зміни від 04 грудня 2012 року вона не підписувала, оскільки у період з 17 вересня 2022 року по 25 грудня 2022 року вона перебувала за кордоном. Така обставина засвідчує той факт, що насправді додаткова угода не укладалася, а підпис у додатковій угоді та змін від 04 грудня 2012 року є підробленими.

Оскільки спірна земельна ділянка є предметом оскаржуваного договору оренди, а відповідач вчинив активні дії щодо розпорядження речовими правами на вказану земельну ділянку, враховуючи, що обраний заявником вид забезпечення позову необхідний для уникнення можливості подальшого розпорядження ділянкою та вчинення інших реєстраційних дій, необхідно забезпечити позов у наведений вище спосіб.

Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача та виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 грудня 2025 року у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити і вжити заходи забезпечення позову.

У скарзі зазначає, що суд першої інстанції фактично надав оцінку наявним у матеріалах справи доказам позовних вимог, що не допускається на етапі вирішення питання про забезпечення позову. Суд зробив висновки щодо такого заходу забезпечення, як накладення арешту на земельну ділянку, залишивши поза увагою, що позивачем також було заявлений інший захід забезпечення позову як заборона вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації прав, що виникають (набуваються), змінюються, переходять та/або припиняються щодо земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:0005 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4375. Суд не перевірив, чи дійсно у позивача з відповідачем є спір, чи існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; не з`ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, його вимогам. Матеріали справи підтверджують існування спору, а надані позивачем документи щодо реєстрації продовження дії права оренди за підробленими документами - існування у відповідача можливості здійснити незаконні реєстраційні дії, на власний розсуд. Забезпечення позову спрямоване, насамперед, проти дій відповідача, який за час розгляду справи може здійснити реєстраційні дії. Припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову є достатньо мотивованими. Задоволення заяви про забезпечення позову не являється фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідача, а лише обмежує його у здійсненні права на вчинення реєстраційних дій та відповідно розпорядження земельною ділянкою.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У судове засідання, призначене на 17 лютого 2026 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені.

А тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність її учасників.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України зазначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої цієї статті, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як стверджує ОСОБА_1 в обґрунтування позову та заяви про забезпечення позову, вона є власником земельної ділянки загальною площею 3,4375 га, кадастровий номер :13:000:0005, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

Тобто, вказана земельна ділянка перебуває у власності позивача.

ОСОБА_1 , заявляючи вимогу про застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :13:000:0005, залишила поза увагою, що за змістом статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту лише щодо майна, яке належить відповідачеві.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20.

Що стосується вимоги заяви про заборону вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації прав, що виникають (набуваються), змінюються, переходять та/або припиняються щодо земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:0005, то суд першої інстанції дійшов висновку, що заявниця не надала суду будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів про те, що відповідач вчинив активні дії щодо розпорядження речовим правом на вказану земельну ділянку.

Забезпечення позову шляхом встановлення заборони проведення реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомості у Державному реєстрі речових прав є належним та ефективним способом захисту майнових прав позивача у спорах про визнання права власності, тобто фактично обмежує право власності (в частині розпорядження майном).

Однак, у даній справі право власності ОСОБА_1 ніким не оспорюється.

ОСОБА_1 не обґрунтувала, як співвідносяться обрані нею види заходів забезпечення позову із заявленими нею позовними вимогами. При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначити обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки вона постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

С.Г. Копаничук