УХВАЛА

Іменем України

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 953/885/23

провадження № 61-1383ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди у розмірі 130 982,00 грн, завданої внаслідок залиття квартири.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 серпня 2024 року, позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі

130 982,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 серпня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року.

Як на нововиявлену обставину посилалася на те, що їй стало відомо про існування договору від 29 грудня 2006 року (нова редакція від 13 лютого

2012 року) № 15/1 між Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» як управителем та Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі»

(далі - КП «Харківські теплові мережі») як виконавцем послуг, предметом якого є технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків комунальної власності у м. Харкові та усунення аварійних ситуацій. Аварія, що сталась 26 жовтня 2022 року, внаслідок якої була спричинена шкода позивачці, сталась саме на внутрішньобудинковій системі опалення, що могло бути результатом невиконання чи неналежного виконання обов`язків виконавця за час дії вказаного договору. Через відсутність тексту договору у публічному доступі обставина щодо його існування не була і не могла бути відома їй на час розгляду справи.

Крім того, що інформація, отримана нею від Департаменту з питань забезпечення життєдіяльності міста виконавчого комітету Харківської міської ради щодо розповсюдження обов`язку та відповідальності виконавця послуг з утримання в належному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання на стояк централізованого опалення, який проходить через житлові приміщення у багатоквартирному будинку, на підставі публічних договорів від 01 липня 2022 року. Вказані договори були оприлюднені на сайті КП «Харківські теплові мережі» лише 30 січня 2023 року.

Зазначила, що залиття квартири позивачки сталось через порив на внутрішньоквартирному стояку центрального опалення у її квартирі, який належить до зони відповідальності виконавця послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання, що знімає з неї як власника житлового приміщення відповідальність за спричинення шкоди позивачці внаслідок течії аварійного стояка.

Враховуючи викладене, просила суд скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 , відмовлено.

27 січня 2026 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень.

Заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки оскаржувану постанову вона отримала 29 грудня 2025 року, що підтверджується копією конверта апеляційного суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що наведені заявником підстави та обставини, зокрема наявність договорів комунальних підприємств щодо здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових систем, не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2025 року та постанови Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова

від 11 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 18 грудня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська