Справа № 344/8061/24
Провадження № 6/353/3/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Луковкіна У.Ю.

з участю: секретаря судового засідання - Мороз М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі подання приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького Володимира Васильовича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство Акціонерно-Комерційний Банк «Львів», ОСОБА_2 , про визначення частки майна сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець Витвицький В.В. звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у спільній власності, а саме на земельну ділянку площею 1,0904 га, кадастровий номер: :10:004:0029, яка розташована в урочищі «За містом» с. Хотимир Івано-Франківського району Івано-Франківської області, якою він володіє сумісно з ОСОБА_2 , у розмірі 1/2 частки. Своє подання обґрунтовує тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче проваження № 76529910 з примусового виконання виконавчого листа № 344/8061/24, виданого Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 14.10.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ Акціонерно-комерційний банк «Львів» заборгованості за кредитним договором № 18564/115/2023 від 16.10.2023 року, яка станом на 03.04.2024 року становить 36611,48 грн. Боржник ОСОБА_1 на виклик до приватного виконавця не з`являвся, не надав декларацію про доходи та майно боржника та не надав пояснень за фактом невиконання виконавчих документів. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 15.11.2024 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 1,0904 га, кадастровий номер: :10:004:0029, яка розташована в урочищі «За містом» с. Хотимир Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Даною земельною ділянкою боржник володіє сумісно з ОСОБА_2 . Оскільки частка майна боржника ОСОБА_1 не визначена, тому неможливо звернути стягнення на дане майно. Приватним виконавцем вичерпано всі заходи примусового виконання вищевказаного виконавчого документа, а тому визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, та звернення стягнення на неї є єдиним можливим способом виконання рішення суду в повному обсязі.

Приватний виконавець Витвицький В.В. в судове засідання не з`явився, однак у своєму поданні просив розгляд подання провести без його участі.

Представник заінтересованої особи (стягувача) - АТ Акціонерно-Комерційний Банк «Львів» в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через підсистему «Електронний суд».

Заінтересовані особи: ОСОБА_1 (боржник) та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, причин неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Суд, дослідивши надані матеріали і оцінюючи встановлені обставини в сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

14.10.2024 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист № 344/8061/24 на виконання рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2024 року, а саме про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів», юридична адреса: м. Львів, вул. Сербська, 1, , заборгованості за кредитним договором № 18564/115/2023 від 16.10.2023 року, яка станом на 03.04.2024 року становить 36611,48 грн. та складається з: 30000,0 грн. заборгованості за тілом кредиту; 6611,48 грн. заборгованості за процентами (а.с. 5).

11.11.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 76529910) (а.с. 6 зворот 7).

11.11.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. сторонам виконавчого провадження було направлено копію вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження, а також виклик приватного виконавця боржнику ОСОБА_3 щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим листом або наданням підтверджуючих документів про сплату (а.с. 6, 7 зворот 8, 9 зворот - 10).

15.11.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 (а.с. 12 12 зворот).

18.09.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. було повторно направлено боржнику ОСОБА_3 виклик приватного виконавця з вимогою про сплату боргу за вищевказаним виконавчим листом або надання підтверджуючих документів про сплату (а.с. 8 зворот 9, 10 зворот - 11)

Як зазначено у поданому до суду поданні, станом на 30.12.2025 року рішення суду у справі № 344/8061/24 залишається невиконаним, а заборгованість боржником не сплачена.

Згідно з відповіді ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франіквській області від 28.11.2024 року за боржником ОСОБА_1 відсутня зареєстрована техніка (а.с. 13).

Також згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях від 02.12.2024 року за боржником ОСОБА_1 відсутні зареєстровані транспортні засоби (а.с. 13 зворот 14).

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України від 18.09.2025 року відомості про отримання доходу боржником ОСОБА_1 відсутні (а.с. 14 зворот).

Водночас з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.12.2025 року встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно, в т.ч. право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 1,0904 га, кадастровий номер: :10:004:0029, яка розташована в урочищі «За містом» с. Хотимир Івано-Франківського району Івано-Франківської області (а.с. 15-18).

При цьому приватний виконавець у своєму поданні посилається на те, що право власності на вищевказану земельну ділянку, окрім ОСОБА_1 , належить ОСОБА_2 . Проте такої інформації у наданому приватним виконавцем витязі з Державного реєстру речових прав немає. З наявної інформації лише вбачається, що ОСОБА_1 є власником (розмір частки 1), а також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є орендодавцями вищевказаної земельної ділянки. Тобто будь-якої інформації про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 володіють спірною земельною ділянкою на праві спільної сумісної власності, вказаний витяг не містить.

Крім цього суд звертає на те, що окрім спірної земельної ділянки, за боржником зареєстровано право власності на інше нерухоме майно за реєстраційним номером 256 (земельну ділянку площею 0,2401 га), на яке можна звернути стягнення, однак приватним виконавцем жодних обґрунтувань щодо неможливості примусового виконання виконавчого документа, шляхом звернення стягнення на вказане майно, не наведено.

Як проголошує ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження» .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження).

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Статтею 370 ЦК України також встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 85, 87 постанови від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20) сформулювала такий правовий висновок, що якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики Європейського суду з прав людини це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) виснувала щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. При цьому Велика Палата Верховного Суду вказала, що виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом у порядку позовного провадження.

Отже, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, то звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України (постанова Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 2-9881/02 (провадження № 61-8539св21)).

У справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає. Стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору.

Такий спір може виникати, зокрема тоді, коли відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).

У разі якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 365 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (див mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74).

При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності (як у справі, що переглядається), свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження.

Особа, яка є стверджуваним співвласником майна боржника у такому спорі, є стороною у спорі, якій має бути забезпечена можливість користуватися всіма правами, якими наділений відповідач відповідно до закону. Лише в цьому разі буде забезпечене право такої особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду має бути в позовному провадженні, оскільки така заява подана до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 367/5663/21 (провадження № 61-4852св23).

Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що поняття «спір про право», наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні. Натомість розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК України наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК України, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. Такий висновок узгоджується з висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18) про залишення позову без розгляду.

Оскільки зазначені висновки сприйняті Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду як можливість виконавця звернутися до суду в порядку позовного провадження з різними по суті процесуальними документами, Велика Палата Верховного Суду вважала доцільним роз`яснити свою позицію шляхом уточнення своїх висновків. Зазначене уточнення полягає в наступному.

В разі, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. В останньому випадку суд має або закрити провадження (якщо порушені правила про юрисдикцію спору), або залишити заяву (подання) без розгляду (якщо правила про юрисдикцію спору не порушені).

Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Частиною 9 ст. 10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність спору про право, який має вирішуватися в позовному провадженні, а не в межах справи, в якій вирішено інший спір між боржником і стягувачем, тобто не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подання приватного виконавця слід залишити без розгляду. При цьому суд роз`яснює, що заявник не позбавлений права подати позов на загальних підставах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 259-261, 294, 353-355, 443 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького Володимира Васильовича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство Акціонерно-Комерційний Банк «Львів», ОСОБА_2 , про визначення частки майна сумісної власності - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського Апеляційного суду через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, що є датою її ухвалення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ГоловуючийУ. Ю. ЛУКОВКІНА