П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ДОДАТКОВА)

29 січня 2026 року місто Київ

справа № 759/21593/24

провадження № 22-з/824/132/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду місті Києві заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Шипіциним Олександром Володимировичем, про ухвалення додаткового рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 7 липня 2025 року залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про зміну місця проживання дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 25 липня 2025 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в порядку ст.355 ЦПК України,

Постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 7 липня 2025 року залишено без змін.

29 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шипіцин О.В. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті професійної правничої допомоги, наданої під час розгляду справи № 759/21593/24 в Київському апеляційному суді щодо перегляду рішення Святошинського районного суду м. Києва від 7 липня 2025 року у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування заяви посилається на те, що про стягнення витрат на правничу допомогу сумі 10000 грн. ОСОБА_1 зазначала у відзиві на апеляційну скаргу та повідомляла суд апеляційної інстанції, що докази на підтвердження витрат на оплату професійної правничої допомоги, які понесла (планує понести) буде подано до суду у межах строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надається суду та учасникам справи належним чином завірені копії: договору № 15-11/2019 про надання правової допомоги від 15 листопада 2019 року, акту № 13 приймання-передачі виконаних послуг від 29 грудня 2025 року до договору № 15-11/2019 про надання правової допомоги від 15 листопада 2019 року та додаткової угоди № 13 від 12 грудня 2025 року до договору № 15-11/2019 про надання правової допомоги від 15 листопада 2019 року.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана відповідачкою ОСОБА_1 заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пункту частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 6 грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Як убачається з доданих до заяви матеріалів, сторона відповідача направила поштовим відправленням копію заяви про ухвалення додаткового рішення разом з додатками на ім`я позивача ОСОБА_2 на адресу місця проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно трекінгу поштового відправлення на сайті «Укрпошта» за номером 074 2 січня 2026 року відправлення «вручено одержувачу».

Станом на час ухвалення додаткового рішення в цій справі, заперечень щодо суми стягнення заявлених стороною відповідача витрат на правничу допомогу, ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не подано.

Отже, враховуючи наведене у суду відсутні підстави для зменшення заявленої стороною відповідача суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 3 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У судовому засіданні 24 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 заявив щодо судових витрат, також про це зазначено і у відзиві на апеляційну скаргу. ОСОБА_1 просила стягнути з позивача на її користь витрати по сплаті професійної правничої допомоги, наданої під час розгляду цієї справи Київському апеляційному суді у розмірі 10000 грн.

Заява про ухвалення додаткового рішення подана ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» 29 грудня 2025 року. Зазначене відповідає вимогам процесуального закону щодо задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції на користь ОСОБА_1 .

На підтвердження понесених витрат сторона відповідача надала наступні документи: копія договору № 15-11/2019 про надання правової допомоги від 15 листопада 2019 року, акту № 13 приймання-передачі виконаних послуг від 29 грудня 2025 року до договору № 15-11/2019 про надання правової допомоги від 15 листопада 2019 року та додаткової угоди № 13 від 12 грудня 2025 року до договору № 15-11/2019 про надання правової допомоги від 15 листопада 2019 року.

Зі змісту акту приймання-передачі виконаних послуг від 29 грудня 2025 року вбачається виконання адвокатом наступного:підготування та формування доказової бази у справі № 759/215936/24 - пів години; підготування відзиву на апеляційну скаргу та доданих до нього документів у справі № 759/215936/24 та направлення їх учасникам справи та до суду - чотири години; участь у судовому засіданні - одна година; підготування та направлення заяви про ухвалення додаткового рішення та доданих документів - дві години.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд апеляційної інстанції встановив, що предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній, не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права.

Крім цього, суд враховує те, що правова позиція сторони відповідача у справі у суді першої та апеляційної інстанції не змінювалась, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавства, що регулюють спір у справі та документи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовувала вимоги та інші обставини.

Враховуючи наведене, а також те, що підготування та формування доказової бази, підготування відзиву та направлення їх учасникам справи та до суду - є процесом, що охоплює одну послугу - «подання відзиву на апеляційну скаргу», подання такого відзиву до суду через підсистему «Електронний суд», відсутністю додатків, доданих до відзиву, які потребували спеціальних знань, пошуку та аналізу від представника, заява про ухвалення додаткового рішення ідентична за змістом такій же заяві поданій до суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що відшкодування заявлених представником позивача витрат у розмірі, заявленому у відзиві та заяві про ухвалення додаткового рішення, є завищеними та необґрунтованими, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.

Хоча позивачем і не подано заперечень щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, при ухваленні судового рішення, суд перш за все повинен керуватись принципами розумності, справедливості та пропорційності, про що неодноразово наголошував у своїх постановах Верховний Суд.

Отже, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції до 5000 грн., що буде відповідати принципам співмірності та розумності їх розміру.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Шипіциним Олександром Володимировичем, про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів .

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус