Справа № 946/7406/24
Провадження № 2/946/814/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смокіної Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Вітенко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

13.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання та просить стягувати з відповідача аліменти на навчання щомісячно в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня подачі позову до суду до припинення терміну навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , за рішенням суду від 03.10.2018 № 152/1256/18 відповідач сплачував аліменти на його утримання в розмірі 1/3 частки всіх доходів (заробітку), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття. На даний час позивач навчається на денній формі навчання Навчально-наукового інституту агротехнологій та природокористування Вінницького національного аграрного університету з терміном навчання до червня 2027 року. Оскільки перебуває на денній формі навчання, влаштуватись на роботу можливості не має. Стипендію не отримує. Матір самостійно утримувати його не в змозі, так як у зв`язку із навчанням збільшилися матеріальні потреби на утримання, зокрема, на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, підручників, оплату проїзду. Після досягнення ним повноліття батько добровільно матеріальної допомоги на утримання не надає, чим ставить у скрутне матеріальне становище та змушує звертатись з позовом до суду. Відповідач проблем зі здоров`ям не має, офіційно працевлаштований та має змогу сплачувати кошти на його утримання.

Аргументи учасників справи

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, згідно заяви від 23.01.2026 позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути у його відсутність.

В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, раніше у судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 25.06.2004 Лозівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області, актовий запис № 11, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із копією постанови державного виконавця від 09.11.2018, було звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2 за судовим наказом № 152/1256/18 від 03.10.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку.

Згідно з довідкою № 53 від 27.08.2024, ОСОБА_1 є здобувачем вищої освіти другого курсу спеціальності 201 «Агрономія» факультету агрономії, садівництва та захисту рослин денної державної форми навчання Навчально-наукового інституту агротехнологій та природокористування Вінницького національного аграрного університету. Термін навчання з 01.08.2024 по 30.06.2027.

Згідно довідки Виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 21.08.2024 № 184, ОСОБА_1 , 2004 року народження, зареєстрований в АДРЕСА_1 , являється студентом ВУЗу та перебуває на утриманні матері, ОСОБА_3 .

Позиція суду

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Згідно з частинами другою, третьою статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права та пропорційність.

Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку.

Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено та підтверджено належними доказами той факт, що позивач досяг повноліття та на теперішній час є студентом Навчально-наукового інституту агротехнологій та природокористування Вінницького національного аграрного університету з терміном навчання по 30.06.2027.

Разом із цим, як зазначено вище, для виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, необхідно довести існування у дитини потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Станом на день розгляду справи позивачем не додано жодного належного та допустимого доказу наявності потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, здійснених ним витрат на навчання та наявності у батька матеріальної спроможності надавати таку допомогу, що є обов`язковою умовою для покладення на відповідача обов`язку, передбаченого ст. 199 СК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо недоведеності позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, який продовжує навчання, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 12,13, 77-81, 141, 258, 263-268, 273 ЦПК України, ст. 182, 191,199, 200 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Г.І.Смокіна