Справа № 392/2062/25
Провадження № 2/392/475/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Бадердінової А.В., секретар судового засідання Покуц І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07.11.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній справі та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи на 16.01.2026 року.

До початку судового розгляду справи по суті представник позивача АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» - Донцова Є.О., що діє на підставі довіреності у порядку передоручення б/н від 15.10.2025 року, подала заяву, зареєстровану судом 08.12.2025 року за вх. №1290, про закриття провадження у справі, у якій просить провадження у справі закрити на підставі ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з тим, що відповідач погасила заборгованість за кредитним договором № в повному обсязі, що підтверджує факт відсутності заборгованості по договору яка була заявлена до стягнення позовною заявою. Також на підставі ч.3 ст.142 ЦПК України просила повернути сплачений позивачем судовий збір.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 10.04.2019 у справі № 456/647/18, логічно граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Відповідну правову позицію також викладено у постановах ВС України від 07.02.2024 у справі № 204/3106/22; від 04.04.2024 у справі № 757/42718/21-ц; від 22.05.2024 у справі № 204/1150/23; від 05.06.2024 у справі № 756/6412/23.

Наведене вище дає підстави для висновку про те, що у разі, якщо позивач звертається до суду із заявою (клопотанням) про закриття провадження у справі на підставі п. 2. ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю предмета спору, що зумовлено добровільним врегулюванням спору сторонами або виконанням відповідачем заявлених до нього вимог (коли спір існував на час пред`явлення позову і припинив своє існування у зв`язку з діями сторін, виконаними після відкриття провадження у справі), зазначена вище підстава для закриття провадження у справі не може бути застосована. У цьому разі волевиявлення позивача, який ініціює закриття провадження у справі, за своїм внутрішнім змістом є відмовою від позову, а відтак застосуванню підлягає п. 4. ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Таким чином, зі змісту заяви про закриття провадження суд доходить висновку, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем, тобто за фактичною відмовою від позову, тому застосуванню у даному випадку підлягає п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Частинами 1-3 ст.206 ЦПК України передбачено,що:позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи необмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення; у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Частиною 2 ст. 255 ЦПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відмову АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ БАНК УКРАЇНИ» від позову про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості слід прийняти, врахувавши, що підставою позивача відмовитись від позову є погашення відповідачем заборгованості перед позивачем.

Щодо повернення позивачу сплаченого ним судового збору у розмірі 2422,40 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Системний аналіз зазначених норм свідчить, що ЦПК України не передбачає можливості повернення позивачеві усієї суми судового збору, у разі якщо провадження у справі закрите у зв`язку з відмовою позивача від позову, однак позивач має право подати клопотання про повернення йому 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у разі відмови від позову до початку розгляду справи по суті, а також ініціювати питання про відшкодування понесених ним судових витрат з відповідача, якщо відмова від позову зумовлена задоволенням вимог після їх пред`явлення.

В той же час, представник позивача, в заяві про закриття провадження в справі у відповідності до вимог ч. 3 ст. 142 ЦПК України заявив вимогу про повернення сплаченого судового збору при поданні позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За викладених обставин, з метою дотримання завдань цивільного судочинства, суд приходить до висновку про необхідність повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 1211,20 грн, сплаченого при поданні позову до суду, згідно платіжного доручення № 282 від 11.12.2024 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 13, 49, 142, 206, 255, 256, 258, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву представника акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про закриття провадження у справі за позовом акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Провадження у справі № 392/2062/25 за позовом акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Повернути акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» з державного бюджету 50 відсотків судового збору, в розмірі 1211,20 грн, що сплачений відповідно до платіжного доручення № 282 від 11.12.2024 року.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова