Провадження № 2/638/2202/26
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у загальному розмірі 28788,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідачі внаслідок неповної та несвоєчасної оплати отриманих послуг мають заборгованість з постачання теплової енергії в розмірі 28151,75 грн. а тому вказані суми підлягають стягненню з відповідачі на користь позивача. Крім того, у зв`язку з простроченням оплати вартості житлово-комунальних послуг позивачем нараховано 455,23 грн інфляційних втрат та 3 % річних у сумі 181,11 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , просила у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. По-перше, розмір заборгованості, визначений позивачем, не відповідає дійсності, оскільки якщо від суми загальних нарахувань за спожиті комунальні послуги (40202,81 грн) відняти фактично сплачену суму за спожиті комунальні послуги відповідачами за вказаний період (36437,82 грн), заборгованість за наданою позивачем відомістю має становити 3764,99 грн, натомість позивачем нараховано заборгованість у розмірі 28151,75 грн, що є помилковим. Посилаючись на п. 36 Індивідуального договору, відповідач зазначає, що сплачуючи за спірний період заборгованості, вона справедливо очікувала їх зарахування в рахунок погашення заборгованості, у випадку переплати, такі кошти мали б бути зараховані в якості оплати за інші місяці вказаного спірного періоду. По-друге, оскільки позивачем самостійно запроваджено диференційований підхід до визначення нарахувань, тому він, формуючи позовні вимоги, мав чітко зазначити застосований спосіб розрахунку, вихідні показники та нормативні підстави їх використання, чого зроблено не було. Так, обсяг нарахувань за лютий 2022 року здійснюється з особливостями, встановленими рішенням виконавчого комітету ХМР від 08.06.2022 № 163. Таким чином, в наданій позивачем відомості вбачається, що за лютий 2022 нараховано 3398,03, та в березні 2022 року здійснювався перерахунок у сумі 378,96, вірогідніше за все який свідчить про зняття нарахувань за період з 24.02 до 01.03.2022. Однак, оскільки перерахунок вчинений у березні, який також передбачає зняття нарахування, 378,96 грн., які оплаті не підлягали за частину лютого 2022, залишились нарахованими та включеними у суму оплати за комунальні послуги, оскільки графа борг за місяць за постачання з теплової енергії за лютий містить суму 3398,03, як за повний місяць, та за наступні місяці, що підлягали оплаті, така графа відображає суму нарахувань за кожний поточний місяць та за жодний з місяців не здійснено віднімання перерахованих 378,96 грн., що становить пряме порушення. По-третє, нарахування інфляційних втрат та 3% річних суперечить Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». По-четверте, позовна заява містить відомості, що представник позивача КП «ХТМ» Пономаренко Тетяна Ігорівна діє на підставі довіреності №01-40/5261/32 від 18.06.2024 року. Втім, матеріали справи не містять копії довіреності, за таких умов, обсяг повноважень представника є непідтвердженим та неможливо встановити чи дійсно Пономаренко Т.І. має необхідний обсяг повноважень та чи є довіреність дійсною наразі. Таким чином, належних документів, які свідчать про дійсність самопредставництва, відсутні в матеріалах справи, в тому числі довіреність та інший документ, вказаний у положеннях ЦПК України.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Ластовка Олександра Анатоліївна проти позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про судове засідання, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутністю представника позивача.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутністю позивача та відповідачів.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідкою про склад сім`ї) від 22 вересня 2025 року № 973be312-d482-4c42-9c83-2d3fab68a3b1.

Згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, складеною за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2021 до 30.09.2023 складає 28151,75 грн.

З розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з квітня 2021 року до січня 2022 року, складеного за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що інфляційні втрати за вказаний період становлять 455,23 грн, три проценти річних від простроченої суми за вказаний період становлять 181,11 грн.

Відповідно до п. 15 Індивідуального договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, а також відповідно до п. 34 Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, в яких виконавцем вказано КП «Харківські теплові мережі», споживач повинен оплачувати відповідні послуги щомісячно.

Згідно з п. 36 Індивідуального договору під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості - в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 вищевказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи наведення положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними, допустими та достовірними доказами довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з реєстру територіальної громади м. Харкова, та є споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем за вказаною адресою.

Позивачем належними та допустими доказами доведено, що за вказаною адресою за період з 01 лютого 2021 року до 30 вересня 2023 року були надані відповідачам житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, вартість яких не в повному обсязі була сплачена відповідачами, у зв`язку з чим наявна заборгованість у розмірі 28151,75 грн.

Відповідачі всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України зазначений розмір заборгованості не спростували, доказів своєчасної та повної оплати зазначених житлово-комунальних послуг не надали.

Суд не погоджується із здійсненим представником відповідача контррозрахунком заборгованості з огляду на таке.

Так, сторона відповідача посилається на те, що протягом вказаного періоду було нараховано за постачання теплової енергії 40202,81 грн, сплачено споживачем 36437,82 грн, отже заборгованість складає 3764,99 грн.

Доводи відповідача про те, що вона справедливо очікувала про зарахування надміру сплачених за певні періоди коштів як оплату за інші місяці вказаного спірного періоду суд відхиляє, оскільки споживач при здійсненні оплат, які перевищують суму нарахувань, не була позбавлена можливості зазначити конкретний період, за який здійснюється оплата, зокрема зазначивши спірний період, проте не зробила цього, внаслідок чого надавач послуг відповідно до п. 36 Індивідуального договору, не будучи обмеженим виключно спірним періодом, здійснював зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за періоди, визначені ним на власний розсуд.

Щодо доводів про неправильність нарахувань за лютий 2022 року, то вони ґрунтуються на припущеннях. Дослідженням відомості встановлено, що нарахування за січень 2022 року склали 4150,96 грн, тоді як за лютий 2022 року 3398,03 грн. Варто зауважити, що послуги з теплопостачання, надані до 24 лютого 2022 року, підлягали до сплати, відтак визначений позивачем розмір заборгованості за лютий 2022 року, який очевидно є меншим за січень 2022 року, стосується періоду до 24 лютого 2022 року, відтак підлягає сплаті споживачами.

Доводи представника відповідача про неправильність здійснення нарахувань, незазначення бази нарахувань тощо спростовуються Відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, в якій зазначено тариф, період, опалювальну площу, здійснені оплати.

Посилання відповідача на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» щодо вимог про стягнення коштів за ст. 625 ЦК України є безпідставними, оскільки п. 4 ст. 3 Прикінцевих положень цього закону на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Стягнення згідно зі ст. 625 ЦК України за своєю суттю не є штрафною санкцією (неустойкою, пенею), передбаченою ст. 549 ЦК України, а тому до правовідносин щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних не підлягають застосуванню положення вказаного Закону.

Доводи представника відповідача про відсутність у представника позивача повноважень на звернення до суду з цим позовом суд відхиляє, оскільки до позовної заяви долучено Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого Пономаренко Тетяна Ігорівна наділена повноваженнями вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 910/16580/23, якщо відповідні відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи на засадах самопредставництва, внесені до Єдиного державного реєстру, ці відомості є офіційним та достатнім підтвердженням того, що юридична особа діє в суді через певну особу на засадах самопредставництва (з урахуванням відповідних обмежень повноважень, якщо такі є).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що невиконанням відповідачами своїх зобов`язань з оплати спожитих житлово-комунальних послуг порушено цивільні права та законні інтереси КП «Харківські теплові мережі», що є підставою для судового захисту таких прав та інтересів позивача в обраний позивачем спосіб.

У зв`язку з викладеним, суд задовольняє позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» у повному обсязі та стягує солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги, з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, у загальному розмірі 28788,09 грн.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Щодо стягнення інших судових витрат суд зазначає наступне.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, для стягнення зазначених витрат, вони повинні відповідати критерію необхідності здійснення таких витрат для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Понесені позивачем витрати у розмірі 89,62 грн за отримання довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб не є іншими судовими витратами в розумінні п. 3 або 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, а тому не підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Комунального підприємство «Харківські теплові мережі», , адреса місцезнаходження: 61037, м.Харків, вул. Мефодіївська, 11, заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.02.2021 до 30.09.2023 у розмірі 28151,75 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 455,23 грн та 3% річних у сумі 181,11 грн, а всього заборгованість у розмірі 28788,09 грн (двадцять вісім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 09 копійок).

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Комунального підприємство «Харківські теплові мережі», , адреса місцезнаходження: 61037, м.Харків, вул. Мефодіївська, 11, судовий збір у розмірі 3028,00 грн, тобто по 1514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок) з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 18 лютого 2026 року.

Суддя І.П. Латка