Справа № 408/5537/15-ц
Провадження № 4-с/0186/2/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м.Шахтарське.

Шахтарський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Янжули С.А.

при секретарі - Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Довжанський відділ державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, на дії державної виконавчої служби,

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2026 року в провадження Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Довжанський відділ державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, на дії державної виконавчої служби.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 14 грудня 2017 року рішенням Біловодського районного суду Луганської області №408/5537/15-ц було задоволено позовні вимоги ПАТ "Банк Форум" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто заборгованість за кредитним договором №0092/07/09-N від 22 травня 2007 року.

18 лютого 2021 року судом винесено ухвалу про заміну стягувача - ПАТ "Банк

Форум" на його правонаступника - ТОВ "ФК" Інвестохіллс Веста" у виконавчому провадженні з примусового виконання вказаного рішення суду.

20 жовтня 2021 року судом видано виконавчий лист на підставі рішення від

14 грудня 2017 року №408/5537/15-ц.

18 листопада 2024 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області постановлено ухвалу про видачу дубліката виконавчого листа.

10 грудня 2024 року судом видано дублікат виконавчого листа №408/5537/15-ц.

1. Щодо зазначення невірного залишку до стягнення.

23 грудня 2025 року державним виконавцем Довжанського відділу державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Великоцькою О.В. винесено постанову у виконавчому провадженні № 79603403 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої зазначено, зокрема, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 407 573,19 гривня (UAH); сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 гривня (UAH).

Отже, з огляду на вищенаведені норми законодавства та висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду, виконавець у постанові про повернення та у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок нестягнутої заборгованості (якщо відбувалося стягнення) саме у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі.

Зазначення ж залишку заборгованості в гривні призвело до фактичної зміни ухваленого судом рішення в не передбачений Законом спосіб.

Відповідно до п. 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зазначено:, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

Залишок нестягнутої суми має зазначатися виключно у випадках, коли стягнення проводилося, при цьому в цій самій постанові вказано, що стягнень за виконавчим документом не проводилося, що вже, само по собі, вказує на невідповідність цієї Постанови вказаній інструкції.

В даному випадку виконавець взагалі не мав вказувати залишок боргу.

2. Щодо неповноти проведених виконавчих дій.

У мотивувальній частині спірної постанови зазначено, що згідно даних, вказаних у заяві та виконавчому листі, неможливо ідентифікувати боржника. В даних ДРАЦС, відомості щодо такої особи відсутні.

У матеріалах виконавчого провадження міститься електронне повідомлення про пошук боржника у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян за РНОКПП НОМЕР_1 , за якою отримана відповідь про відсутність записів.

Вважає, що виконавцем були проведені не усі передбачені законом дії.

Так, даний реєстр, судячи зі скрін-шота екрану, котрий наявний в матеріалах провадження та доданий Скаржником, має можливість проводити пошук за паспортними даними боржника, проте докази проведення такого пошуку у матеріалах справи відсутні.

18 січня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 921/434/21 (ЄДРСРУ № 108455941) досліджував питання щодо помилковому коду боржника у виконавчому провадженні.

У справі було зроблено висновок, що у виконавця не буде підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, в розумінні пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України Про виконавче провадження, навіть якщо у виконавчому документі буде зазначено ідентифікаційний код юридичної особи-боржника з помилкою, але разом з цим в заяві про відкриття виконавчого провадження стягувачем буде зазначено правильний код ЄДРПОУ боржника.

За аналогією закону є підстави вважати, що зазначення невірного РНОКПП боржника не є підставою для повернення виконавчого документа Стягувачу.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

У виконавчому провадженні відсутні докази того, що державним виконавцем було здійснено спроби встановлення вірного РНОКПП боржника та спроби ідентифікувати боржника за іншими даними (серія та номер паспорта, тощо) чи звернення до Стягувача з метою усунення вказаних помилок.

В той же час, Стягувач має копію нотаріального посвідченого договору іпотеки (додається Скаржником), в якій вказано інший РНОКПП боржника за даним рішенням суду, а саме: .

Враховуючи викладене, можна зробити висновок про передчасність повернення виконавчого документа стягувачу.

Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, з якої скаржник дізнався про порушення своїх прав, була отримана засобами поштового зв`язку 15 січня 2026 року, останнім днем на подачу скарги є 25 січня 2026 року, неділя, котра є вихідним днем, тому Скаржник просить про поновлення строку на подання скарги.

Просить суд поновити строк звернення з даною скаргою до суду; визнати незаконними дії державного виконавця під час визначення залишку боргу при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №79603403; скасувати постанову від 23 грудня 2025 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

В судовому засіданні представник заявника не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Заінтересована особа (боржник) ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Представник заінтересованої особи - Довжанського відділу державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення на скаргу, в яких зазначив, що 17 листопада 2025 року, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження, було відкрито виконавче провадження № 79603403 по примусовому виконанню виконавчого листа (дублікат) №408/5537/15-ц, виданого 10 грудня 2024 року Біловодським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором №0092/07/09-N від 22 травня 2007 року у сумі 9 694,36 доларів США.

Відповідно до ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з Конституцією України (ст. 99) і Цивільним кодексом України (ст. 533), гривня є єдиним законним платіжним засобом на території країни. Проте Цивільний кодекс дозволяє сторонам вказувати грошовий еквівалент зобов`язань в іноземній валюті. Такий механізм визначення ціни товарів, робіт (послуг) часто зустрічається в договорах, особливо в умовах економічної нестабільності, коли сторони прагнуть захистити свої інтереси від інфляції або коливань курсу гривні. Однак, це не скасовує загального правила про те, що розрахунки мають здійснюватися у гривні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №500/5194/16 виснувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Водночас, при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.

Виконання рішень українських судів в іноземній валюті під час воєнного стану (з 24 лютого 2022 року) фактично заблоковано через обмеження НБУ (Постанова №18), що забороняють купівлю та переказ валюти виконавцями. За законом, стягнення має відбуватися у валюті боргу, проте на практиці валютні кошти вилучають, а гривневі - конвертують за курсом НБУ на день виконання.

Позицією Верховного Суду є те, що за наявності спору сума в гривнях визначається за курсом НБУ на день фактичного виконання рішення.

Оскільки при відкритті виконавчого провадження, неможливо стягнення боргу, то державним виконавцем вноситься до стягнення сума боргу еквівалентом у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день, а саме по ВП №79603403 по примусовому виконанню виконавчого листа (дублікат) №408/5537/15-ц, борг перераховано еквівалентом у гривні. Офіційний курс долару станом на день відкриття виконавчого провадження № листопада 2025 року складав 42,0423 грн (інформація щодо офіційного курсу валют була додана до матеріалів ВП), тому сумою стягнення до виконання визначено 407 573,19 грн.

У разі подальшого стягнення боргу, з урахуванням позиції Верховного суду України та ЦКУ, було б зроблено перерахунок боргу, з урахуванням стягнених коштів у гривні, еквівалентних курсу НБУ на день перерахування. Але по ВП№79603403, стягнення не провадились.

Державним виконавцем проводилися дії щодо встановлення особи боржника, але згідно відомостей Державного реєстру актів цивільного стану, особу, дані якої вказані у виконавчому документі, не знайдено. Майна та коштів боржника згідно виконавчого документу не виявлено.

Щодо повідомлення, що стягувач має копію нотаріального посвідченого договору іпотеки, в якій вказано інший РНОКПП боржника за даним рішенням суду, а саме НОМЕР_2 , повідомляє, що відповідний документ не надавався до Довжанського відділу державної виконавчої служби, а в заяві про відкриття виконавчого провадження, стягувачем вказано ті самі відомості, що і у виконавчому документі, тобто вбачаючи, що у договорі іпотеки та у виконавчому листі вказані різні дані боржника, стягувач не звернувся до суду із заявою про внесення виправлень до виконавчого документа та не подає наявну інформацію у заяві про прийняття виконавчого документу до виконання.

Щодо здогадок стягувача щодо можливостей пошуку у Державному реєстрі актів цивільного стану, про проведення пошуку за паспортними даними боржника, повідомляє, що функціонал реєстру є обмеженим для державних виконавців, оскільки не є основним для роботи державного виконавця, як Автоматизована система виконавчого провадження. Також, пошук за паспортними даними особи вбачаються лише у разі відмови особи від РНОКПП, а оскільки у виконавчому документі, та заяві стягувача вказана відповідна інформація, то вбачається, що боржник не відмовлявся від РНОКПП, але ці відомості вказані помилкові, що не дає змоги визначити особу боржника.

Також, не доречним вважає наведення інформації щодо питання помилковому коду боржника у виконавчому провадженні від 18 січня 2023 року Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 921/434/21 (ЄДРСРУ № 108455941), оскільки в цій ситуації при вказаному невірному коду боржника у виконавчому документі, вказано вірний код боржника у заяві стягувача, що відрізняється від ситуації по ВП№79603403, оскільки і в заяві стягувача і в виконавчому документі зазначено однаково невірний РНОКПП боржника, згідно якого неможливо однозначно ідентифікувати особу боржника, та як наслідок, виявити наявне рухоме, нерухоме майно, кошти боржника.

23 грудня 2025 року, керуючись п.5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. В постанові, винесеною через Автоматизовану систему виконавчого провадження, автоматично підтягнена сума не виконання, яка підлягала до стягнення при відкритті виконавчого провадження, у разі відсутності стягнень за виконавчим провадженням.

Разом з постановою державного виконавця про повернення ВП№ 79603403, стягувачу направлено виконавчий лист № 408/5537/15-ц, з відміткою державного виконавця про повернення виконавчого документа без виконання, без вказаних коштів у гривневому еквіваленті.

З цього вбачається, що залишок боргу так і є 9 694,36 доларів США.

Відповідно до ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання пору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення (тобто попередня постанова про повернення виконавчого документу для повторного пред`явлення не надається).

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

При повторному пред`явленні виконавчого листа (дублікат) № 408/5537/15-ц, сума коштів до стягнення буде перерахована за курсом НБУ на день відкриття виконавчого провадження, та в подальшому буде перераховуватися до фактичного стягнення коштів в повному обсязі відповідно до суми боргу вказаної у виконавчому документі.

Отже, вчинені державним виконавцем дії не порушують норми, визначені Законом України Про виконавче провадження.

Просить суд відмовити в задоволенні скарги та розглянути справу в його відсутність.

Згідно ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Стосовно вимог скарги про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду № 9901/313/20 від 24 лютого 2021 року.

Разом з тим, судом встановлено, що постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу, отримано останнім 15 січня 2026 року, останнім днем десятиденного строку на подачу скарги, є 25 січня 2026 року (вихідний день). До суду з даною скаргою заявник звернувся 26 січня 2026 року, в зв`язку з чим, суд вважає за можливе поновити заявнику строк звернення до суду з даною скаргою на дії державного виконавця.

Стосовно вимоги скарги про визнання дій державного виконавця під час визначення залишку боргу при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №79603403, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області №408/5537/15-ц від 14 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0092/07/09-N від 22 травня 2007 року в сумі 9 694,36 доларів США.

26 грудня 2017 року рішення суду набрало законної сили.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області №408/5537/15-ц від 18 лютого 2021 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (, місцезнаходження: 02100, м. Київ, бульвар Верховної Ради, буд.7) у виконавчому провадженні за заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 14 грудня 2017 року у справі № 408/5537/15-ц на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Олексія Терьохіна, буд. 8А, офіс 111).

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 09 серпня 2021 року поновлено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого на підставі рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 грудня 2017 року в цивільній справі № 408/5537/15-ц.

Судове провадження цивільна справа №408/5537/15-ц Білововодського районного суду Луганської області, було втрачене.

Територіальна підсудність судових справ Біловодського районного суду Луганської області була змінена на Першотравенський (нині Шахтарський) міський суд Дніпропетровської області.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2024 року №408/5537/15-ц було частково відновлено вказане судове провадження.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2024 року було внесено виправлення описки у виконавчому листі, виданому Біловодським районним судом Луганської області на підставі заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області №408/5537/15-ц від 14 грудня 2017 року, вказавши вірно прізвище боржника, як ОСОБА_2 , а юридичну адресу стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста": Україна, 03035, м.Київ, вул.Сурикова, буд.3, корпус 8Б, офіс 103.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" дублікат виконавчого листа №408/5537/15-ц, відповідно до заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 грудня 2017 року.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2025 року внесено виправлення описки у виконавчому листі, виданому Біловодським районним судом Луганської області 20 жовтня 2021 року №408/5537/15-ц та у дублікаті виконавчого листа, виданому Першотравенським міським судом Дніпропетровської області 10 грудня 2024 року, вказавши вірне найменування стягувача - Публічне акціонерне товариство "Банк Форум" (, місцезнаходження:02100, м.Київ, бульвар Верховної Ради, буд.7), згідно заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області №408/5537/15-ц (провадження №2/408/156/17) від 14 грудня 2017 року.

Виданий судом дублікат виконавчого листа був пред`явлений заявником до виконання.

Державним виконавцем Довжанського відділу державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 17 листопада 2025 року відкрито виконавче провадження №79603403 з примусового виконання заочного рішення суду від 14 грудня 2017 року №408/5537/15-ц.

23 грудня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, згідно даних, вказаних у заяві і у виконавчому листі, неможливо ідентифікувати боржника.

В даних ДРАЦС, відомості щодо такої особи, відсутні.

В даній постанові зазначено, що залишок нестягненої суми за виконавчим документом 407 573,19 гривень, сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 гривень.

Відповідно до ст.6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, відділ державної виконавчої служби зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах постанови 43, 44, 55, 56 Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18) зазначено, що загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачу суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

У виконавчому листі зазначено про стягнення з боржника суми 9 694,36 доларів США.

Як зазначалося вище, відповідно до ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з Конституцією України (ст.99) і Цивільним кодексом України (ст. 533), гривня є єдиним законним платіжним засобом на території країни. Проте Цивільний кодекс дозволяє сторонам вказувати грошовий еквівалент зобов`язань в іноземній валюті. Такий механізм визначення ціни товарів, робіт (послуг) часто зустрічається в договорах, особливо в умовах економічної нестабільності, коли сторони прагнуть захистити свої інтереси від інфляції або коливань курсу гривні. Однак, це не скасовує загального правила про те, що розрахунки мають здійснюватися у гривні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №500/5194/16 вказала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Водночас, при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.

Виконання рішень українських судів в іноземній валюті під час воєнного стану (з 24 лютого 2022 року) фактично заблоковано через обмеження НБУ (Постанова №18), що забороняють купівлю та переказ валюти виконавцями. За законом, стягнення має відбуватися у валюті боргу, проте на практиці валютні кошти вилучають, а гривневі - конвертують за курсом НБУ на день виконання.

Позицією Верховного Суду є те, що за наявності спору сума в гривнях визначається за курсом НБУ на день фактичного виконання рішення.

Оскільки при відкритті виконавчого провадження, неможливо стягнення боргу, то державним виконавцем вноситься до стягнення сума боргу еквівалентом у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день, а саме: по ВП №79603403 по примусовому виконанню виконавчого листа (дублікат) №408/5537/15-ц, борг перераховано еквівалентом у гривні. Офіційний курс долару станом на день відкриття виконавчого провадження №79603403 - 17 листопада 2025 року, дійсно складав 42,0423 грн (інформація щодо офіційного курсу валют була додана до матеріалів ВП), тому сумою стягнення до виконання державним виконавцем визначено 407 573,19 гривень.

У разі подальшого стягнення боргу, з урахуванням позиції Верховного суду України та ЦКУ, державним виконавцем було б зроблено перерахунок боргу, з урахуванням стягнених коштів у гривні, еквівалентних курсу НБУ на день перерахування, але по ВП№79603403, стягнення не провадились.

В постанові, винесеною державним виконавцем через Автоматизовану систему виконавчого провадження, автоматично підтягнена сума невиконання, яка підлягала до стягнення при відкритті виконавчого провадження, у разі відсутності стягнень за виконавчим провадженням.

Разом з постановою державного виконавця у ВП № 79603403 про повернення виконавчого документу, стягувачу направлено й дублікат виконавчого листа №408/5537/15-ц, з відміткою державного виконавця про повернення виконавчого документа без виконання, без вказаних коштів у гривневому еквіваленті.

З цього вбачається, що залишок боргу так і залишається 9 694,36 доларів США, тому вимога скарги в частині визнання незаконними дій державного виконавця під час визначення залишку боргу, є такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги скарги про скасування постанови державного виконавця від 23 грудня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу, в зв`язку з невчиненням всіх необхідних дій для ідентифікації боржника, суд приходить до наступного.

Заявник посилається на те, що у мотивувальній частині спірної постанови зазначено, що згідно даних, вказаних у заяві та виконавчому листі, неможливо ідентифікувати боржника. В даних ДРАЦС, відомості щодо такої особи відсутні.

У матеріалах виконавчого провадження міститься електронне повідомлення про пошук боржника у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян за РНОКПП НОМЕР_1 , за якою отримана відповідь про відсутність записів.

Вважає, що виконавцем були проведені не усі передбачені законом дії.

Так, даний реєстр, судячи зі скрін-шота екрану, котрий наявний в матеріалах провадження та доданий скаржником, має можливість проводити пошук за паспортними даними боржника, проте докази проведення такого пошуку у матеріалах справи відсутні. Зазначення невірного РНОКПП боржника не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Судом встановлено, що 10 грудня 2024 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області заявнику видано дублікат виконавчого листа №408/5537/15-ц на підставі заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 грудня 2017 року.

В даному виконавчому документі зазначений РНОКПП боржника ОСОБА_1 , як НОМЕР_1 .

Державним виконавцем, на підставі вказаного дубліката виконавчого листа та заяви стягувача, в яких зазначений РНОКПП боржника, як № НОМЕР_1 , здійснено пошук у Державному реєстрі актів цивільного стану особи боржника, з метою її ідентифікації, однак пошук результату не дав, особа з такими даними відсутня, що й послугувало причиною повернення виконавчого документу стягувачу.

Функціонал Державного реєстру актів цивільного стану є обмеженим для державних виконавців, оскільки не є основним для роботи державного виконавця, як Автоматизована система виконавчого провадження. Також, пошук за паспортними даними особи вбачається лише у разі відмови особи від РНОКПП, а оскільки у виконавчому документі та заяві стягувача вказана відповідна інформація, то вбачається, що боржник не відмовлявся від РНОКПП, але ці відомості вказані помилкові, що не дає змоги визначити особу боржника.

Щодо посилання заявника на те, що в копії іпотечного договору №2899 від 23 травня 2007 року зазначений вірний РНОКПП боржника, як НОМЕР_2 , але державний виконавець це не врахував та повернув виконавчий документ, чим порушив вимогу ЗУ «Про виконавче провадження, суд з цим твердженням погодитися не може, оскільки копія вказаного іпотечного договору наявна у стягувача, вона не долучалася до матеріалів виконавчого провадження. Крім того, заявник не звертався до суду з відповідною заявою про виправлення описки у заочному рішенні суду чи у дублікаті виконавчого листа, у разі, якщо в цих документах міститься описка у написанні РНОКПП боржника.

Ів заяві стягувача і у виконавчому документі зазначено однаково невірний РНОКПП боржника, згідно якого неможливо однозначно ідентифікувати особу боржника, та як наслідок, виявити наявне рухоме, нерухоме майно, кошти боржника.

Дійсно, відповідно до п.3 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем проводилися дії щодо встановлення особи боржника, але згідно відомостей Державного реєстру актів цивільного стану, особу, дані якої вказані у виконавчому документі, не знайдено. Майна та коштів боржника згідно виконавчого документу не виявлено.

Відповідно до ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання пору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення (тобто попередня постанова про повернення виконавчого документу для повторного пред`явлення не надається).

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

При повторному пред`явленні виконавчого листа (дублікат) № 408/5537/15-ц, сума коштів до стягнення буде перерахована за курсом НБУ на день відкриття виконавчого провадження, та в подальшому буде перераховуватися до фактичного стягнення коштів в повному обсязі відповідно до суми боргу вказаної у виконавчому документі.

Отже, вчинені державним виконавцем дії не порушують норми, визначені Законом України Про виконавче провадження.

В зв`язку з чим, суд не вбачає передчасності повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем, а тому, в задоволенні скарги в цій частині слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.450, 451,452,453 ЦПК України, ЗУ "Про виконавче провадження", - суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Довжанський відділ державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, на дії державної виконавчої служби відмовити.

Судові витрати по справі відсутні.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали суду виготовлено 13 лютого 2026 року.

Суддя: С.А. Янжула.