Провадження № 2/204/43/26
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

20 січня 2026 року Чечелівський районний суд міста в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря судового засідання Янчук П.П.

представника позивача Пренко А.В.

представника відповідача Романенко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Романенко Ірини Миколаївни про зобов`язання позивача внести грошові кошти на депозитний рахунок суду у цивільній справі за позовною заявою Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 ,треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

В судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Романенко І.М. підтримано раніше заявлене клопотання про зобов`язання позивача внести грошові кошти на депозитний рахунок суду у розмірі вартості спірного майна. В обґрунтування вимог клопопотання зазначила, що представником позивача разом із позовною заявою подано до суду довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості станом на 07.06.2023, згідно з якою вартість квартири АДРЕСА_1 нібито складає 605 340грн. Вважає, що ця довідка не може бути прийнята до уваги суду, оскільки не містить належних та достовірних вихідних даних, які можуть свідчити про критерії оцінки, що впливатимуть на ціноутворення. Зокрема, у «е-Довідці», наданій позивачем, помилково вказано, що будинок, в якому розташована спірна квартира, має 9 поверхів, замість вірного 1 поверх, а також, що спірна квартира знаходиться у багатоповерховому будинку, що не відповідає дійсності та суттєво впливає на визначення її реальної вартості. Такі розбіжності ставлять під сумнів об`єктивність та достовірність проведеної позивачем оцінки. Враховуючи вищезазначені недоліки, довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості, надана позивачем, не може бути використана як належна підстава для визначення розміру грошових коштів, що підлягають внесенню на депозитний рахунок суду відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, оскільки вона не відображає дійсної ринкової вартості спірного майна, чинної на дату подання позовної заяви, або принаймні на дату набрання чинності відповідними змінами до ЦПК України. З метою встановлення дійсної вартості спірного майна та на виконання вимог закону, представником відповідача було отримано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості станом на 14.05.2025, та її вартість складає 877 103,44 грн. Саме ця оцінка вважає є актуальною та здійснена з урахуванням реальних характеристик об`єкта нерухомості. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням особливостей, зокрема, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представик відповідача Пренко А.В. заперечувала у задоволенні клопотання оскільки вважає, що Умови та порядок компенсації вартості майна, що витребовується передбачений ч. 5 ст. 390 ЦК України. Вказаною нормою матеріального закону прямо визначено, що порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо обёєктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Звернула увагу суду, що предмет та підстави позову стосуються об`єкту нерухомого майна, що безпосередньо і прямо підпадають під обёєкти приватизації, що визначені ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Щодо твердження відповідача про необхідність ідентифікації, інвентаризації та взяття квартири на баланс як умови для приватизації зазначила, що посилання відповідача на обов`язковість проведення ідентифікації, інвентаризації та взяття на баланс квартири як передумови для її приватизації не ґрунтується на вимогах закону. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного та коммунального майна», до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України. Жодних додаткових вимог щодо попередньої інвентаризації чи взяття квартири на баланс як окремої одиниці житлового фонду цей Закон не передбачає. Тому вважає твердження відповідача про те, що квартира може бути об`єктом комунальної власності, який підлягає приватизації, лише після виконання додаткових дій (ідентифікації, інвентаризації, взяття на баланс), є безпідставним та таким, що суперечить положенням чинного законодавства. Крім того, вважає, що питання наявності чи відсутності договору найму житлового приміщення є істотною обставиною, яка підлягає встановленню під час розгляду справи по суті на підставі належних та допустимих доказів. Саме ця обставина визначає, чи була квартира передана у найм відповідно до вимог законодавства, чи такої передачі не відбулося. Таким чином, вважає, що оскільки порядок компенсації майна не застосовується до нерухомого майна, який є предметом позову, то в даному випадку відсутня і підстава для попереднього внесення Дніпровською міською радою вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши зміст клопотання, письмові пояснення та заперечення сторін приходить до наступних обставин. Як вбчається з мтералів справи ухвалою судді від 27.11.2023 було відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 22.01.2025 закрито підготовче провадження провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті спору. Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у ст.ст.175,177 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 3, 4ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Відповідно до ч. 4 ст.177ЦПК України, в редакції чинній на час звернення міської ради до суду до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. 09.04.2025 року набрав чинностіЗакон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12.03.2025 року, згідно з яким ст.390 ЦК України доповнено частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви». Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви». Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява до суду подана ДМР ще 23.11.2023, відповідала вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, в редакції, чинній на дату звернення до суду, а тому спочатку провадження у справі і було відкрито ухвалою від 27.11.2023 . Нова редакція ч. 4 ст.177ЦПК України набула чинності 09.04.2025, тобто майже через півтора року після подачі позовної заяви та вже після відкриття провадження у справі. Згідно зст.58Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Так, пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача»передбачено, що положення цьогоЗакону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом. Таким чином Прикінцевими та перехідними положеннями Законом №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набув чинності 09 квітня 2025 року та яким внесено зміни у ч. 4 ст.177 ЦПК України, не передбачено зворотну дію в часі положення ч. 4 ст.177 ЦПК України, яка стосується внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна. За таких обставин клопотання представника відповідача адвоката Романенко І.А. про зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суму грошових коштів у розмірі вартості спірного майна є помилковим та задоволенню не підлягає, оскільки на час звернення позивача з даним позовом до суду (2023 рік) позовна заява відповідала вимогам ч. 4 ст.177ЦПК України в редакції, яка діяла на той час.

Керуючись ст.ст.259-261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Романенко Ірини Миколаївни про зобов`язання позивача внести грошові кошти на депозитний рахунок суду відмовити. Ухвала набирає законної сили після підписання її суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя С.В.Чудопалова