Справа №: 398/8306/25
провадження №: 2/398/1493/26
"16" лютого 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Олександрійської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,
Стислий виклад позиції позивача.
Олександрійська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 9 481 грн.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 09 січня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Судом на адресу її місця реєстрації, підтверджену відомостями з реєстру територіальної громади, було направлено судову повістку. До суду повернулося зворотне поштове повідомлення із зазначенням причини невручення: «адресат відсутній». Візвизу, заяв чи клопотань від відповідача не надійшло.
Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд цієї справи.
Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що згідно з договором про поділ майна від 31.05.2024, посвідченим приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Хоменко В.Ю. за реєстровим номером 478, ОСОБА_1 набула у власність об`єкт нерухомого майна виробничий корпус під літерами В з підвалом та Г («Об`єкт № 2»), розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес та наказом відділу державного архітектурно-будівельного контролю Олександрійської міської ради від 22.08.2024 № 26-08/3/24-А, зазначеній будівлі (ідентифікатор 01.3311588.4867217.20240726.50.0000.79) було офіційно присвоєно окрему адресу: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2025 № 457269137, право власності Відповідача на вказаний об`єкт було зареєстровано 23.09.2024 (запис № 56837119) і припинено 31.10.2025 у зв`язку з відчуженням майна на користь ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу. Таким чином, Відповідач була одноосібним власником зазначеної будівлі протягом періоду з 23.09.2024 по 31.10.2025.
Відповідно до рішення Олександрійської міської ради від 12.05.2023 № 609 «Про місцеві податки і збори» для земель за кодом цільового призначення 03.15 («Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови») встановлена ставка орендної плати у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки.
Позивачем у позовній заяві надано розрахунок, згідно з яким сума коштів у розмірі орендної плати за використання вказаної земельної ділянки без укладеного договору оренди за період з 15.01.2025 по 30.10.2025 складає 9 481 грн.
Матеріали справи не містять доказів укладення Відповідачем договору оренди щодо цієї ділянки або сплати коштів за користування нею у зазначений період.
Норми права, які застосував суд.
Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події .
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 сформулювала наведений нижче висновок.
Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
У постанові КГС ВС від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 вказано, що Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212- 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі, що і було зроблено судами попередніх інстанцій.
Положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 .
Підсумовуючи наведене, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Також Верховний Суд у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 дійшов висновку про те, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.
Мотивована оцінка і висновки суду.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд встановив, що основним питанням даного спору є правомірність стягнення з власника нерухомого майна коштів, збережених ним внаслідок користування земельною ділянкою без оформлення договору оренди.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється, зокрема, у формі орендної плати. Згідно з частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка зберегла майно у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно (кошти).
При вирішенні справи суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду (справи № 629/4628/16-ц, № 922/3412/17), згідно з якими до моменту оформлення права оренди земельної ділянки відносини з її фактичного використання без договору є за своїм змістом кондикційними. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, відповідач, набувши право власності на об`єкт нерухомості, стала фактичним користувачем ділянки. Оскільки матеріальне право встановлює обов`язок власника будівлі сплачувати за використання земельної ділянки, на якій вона розташована, а вдповідач таку плату не здійснювала, вона безпідставно зберегла у себе грошові кошти у розмірі орендної плати за рахунок позивача власника землі.
Розмір безпідставно збережених коштів підтверджується наданим позивачем розрахунком, який базується на даних Державного земельного кадастру, витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку ділянки у розмірі 119 565,25 грн та встановленій рішенням міської ради № 609 ставці оренди у розмірі 10%. Загальна сума за період з 15.01.2025 по 30.10.2025 становить 9 481 грн. Суд вважає цей розрахунок обґрунтованим, оскільки він відповідає критеріям, визначеним Верховним Судом для таких категорій справ: встановлено фактичного користувача, площу ділянки, її оцінку та період безпідставного користування (постанова КГС ВС від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20).
Відповідач не подала відзив та не спростувала встановлені судом обставини.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог Олександрійської міської ради, наявність підставі для їх задоволення, а саме стягнення з ОСОБА_1 9 481 грн безпідставно збережених коштів.
Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
Позов Олександрійської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Олександрійської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за період з 15.01.2025 по 30.10.2025 у сумі 9 481 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Олександрійської міської ради судові витрати на оплату судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 16 лютого 2026 року.
Учасники справи:
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя В.В. Орловськи