ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 215/5505/24 Головуючий у 1-й інстанції: Олійник В.М.
Номер провадження: 22-ц/819/312/26 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя- доповідач): Воронцової Л.П.,

суддів: Майданіка В.В.,

Склярської І.В.,

секретар: Олійник К.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство "Таскомбанк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18 листопада 2025 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Акціонерне товариство "Таскомбанк" (скорочене найменування - АТ "Таскомбанк",) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 11 червня 2021 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , відповідно до якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 121 244 грн 80 коп. строком на 36 місяців зі сплатою річних процентів у розмірі 0,01% від суми боргу за договором та щомісячні проценти у розмірі 2,70 % від суми кредиту, а позичальник зобов`язувалася погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом.

15 червня 2021 право вимоги за кредитним договором № на підставі договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року перейшло від ТОВ "ФК "ЦФР" до АТ "Таскомбанк".

Оскільки відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору, тому станом на 28 липня 2024 року заборгованість відповідача становить: 221 404 грн 01 коп., із якої: заборгованість за тілом кредиту- 114 509 грн 90 коп., заборгованість за річними процентами - 4 грн 35 коп., заборгованість за щомісячними процентами- 106 889 грн 76 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18 листопада 2025 року позов Акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" заборгованість за кредитним договором № від 11 червня 2021 року у розмірі 221 404 грн 01 коп. та судові витрати в розмірі 3 321 грн 06 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з доведеності відступлення права вимоги позивачу первісним кредитором на підставі укладеного між ними договору відступлення права вимоги за кредитним договором від № від 11 червня 2021 року, а також наявності заборгованості відповідача, однак, застосувавши норми частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", вважав вимоги позивача про стягнення із відповідача на його користь позивача нарахованих відсотків після 14 квітня 2023 року (початку набуття статусу військовослужбовця), такими, що не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зачепіло З.Я., подала апеляційну скаргу, у якій, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову та стягнути з позивача понесені судові витрати.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 січня 2026 року справа розподілена колегії суддів Херсонського апеляційного суду у складі головуючого (суддя-доповідач) Воронцової Л.П., судді: Майданік В.В., Склярська І.В.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 12 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 27 січня 2026 року справу призначено до розгляду на 16 лютого 2026 року о 12 год. 15 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і заперечення інших учасників справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував відсутності належних доказів заборгованості відповідача, переходу до АТ "Таскомбанк" права вимоги за кредитним договором № від 11 червня 2021 року, який укладено після укладення договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, в якому предмет договору не індивідуалізовано, а також не врахував положення частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" щодо звільнення відповідача від сплати відсотків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача АТ "Таскомбанк" вважав доводи апеляційної скарги безпідставними, просив відмовити в задоволенні скарги, зазначив про неспівмірність понесених відповідачем судових витрат у з`язку з апеляційним переглядом справи.

В судове засідання апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Фактичні обставини справи

11 червня 2021 року між ТОВ ФК "ЦФР" та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, відповідно до якого ТОВ ФК "ЦФР" зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 121 244 грн 80 коп. на строк 36 місяців за сплатою річних процентів у розмірі 0,01% від суми боргу за договором та щомісячних процентів у розмірі 2,70 % від суми кредиту, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за зазначеними у договорі реквізитами: 100 000 грн - переказ на поточний рахунок ОСОБА_1 за рахунок кредиту; 2 000 грн - страховий платіж; 10 594 грн 80 коп. - оплата страхового платежу за договором страхування; 650 грн - оплата страхового платежу за договором страхування; 850 грн - оплата страхового платежу за договором страхування; 200 грн - оплата за електронний ключ доступу до додатку.

Відповідно до платіжної інструкції №ТС-228614 від 11 червня 2021 року ТОВ "ФК "ЦФР" перерахувало на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 000 грн за рахунок кредиту № від 11 червня 2021 року.

Згідно з платіжною інструкцією № від 11 червня 2021 року ТОВ "ФК "ЦФР" перерахувало страховий платіж на суму 2 000 грн.

Відповідно до витягів з реєстру оплачених страховок ПАТ "СК "ТАС", ТОВ "ФК "ЦФР" 11 червня 2021 року сплатило страхові платежі у розмірі 800 грн, 10 594 грн 80 коп., 2 00 грн, 650 грн, грн за кредитним договором №.

07 жовтня 2016 між ТОВ ФК "ЦФР" та АТ "Таскомбанк" укладено Договір про відступлення право вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу, Позивач є Новим кредитором Відповідача за Кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами.

Згідно з реєстром прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, ТОВ ФК "ЦФР" відступило, а АТ "Таскомбанк" прийняло права вимоги заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № від 11 червня 2021 року, ціна договору за реєстром - 7 137 857 грн 61 коп.

Відповідно до платіжної інструкції №726365558 від 15 червня 2021 року АТ "Таскомбанк" сплатило ТОВ ФК "ЦФР" плату за договором про відступлення право вимоги № ТАСЦФР-10-2016 у сумі 7 137 857 грн 61 коп.

16 серпня 2021 року ОСОБА_1 підписала повідомлення про відступлення права вимоги за договором № від 11 червня 2021 року.

Відповідно до виписок по особовому рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № від 11 червня 2021 року вбачається рух коштів відповідача за період з 11 червня 2021 по 28 липня 2024 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № від 11 червня 2021 року становить: 221 404 грн 01 коп., із якої: заборгованість за тілом кредиту- 114 509 грн 90 коп., заборгованість за річними процентами - 4 грн 35 коп., заборгованість за щомісячними процентами- 106 889 грн 76 коп.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У справі, що переглядається, АТ "Таскомбанк", як правонаступник ТОВ "ФК "ЦФР", звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 11 червня 2021 року, укладеним між ТОВ "ФК "ЦФР" та ОСОБА_1 , посилаючись на невиконання відповідачем умов договору.

Щодо відступлення права вимоги

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини 1 статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина 3 статті 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Встановлено, що 07 жовтня 2016 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та АТ "Таскомбанк" укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016.

Відповідно до пункту 9.2. договору, цей договір діє протягом 1 календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Згідно з пунктом 9.4. договору у випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення дії договору жодна з сторін не ініціювала його розірвання договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік.

Таким чином, договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року передбачено пролонгацію строку його дії на кожен наступний рік, у разі відсутності з жодної із сторін бажання на його розірвання. Матеріали справи не містять доказів розірвання договору, відтак він був чинним на дату відступлення права вимоги за кредитним договором № від 11 червня 2021 року, а саме станом на 15 червня 2021 року.

Відповідно до п. 2.1. первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої Права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані Сторонами відповідні Реєстрі прав вимог є невід`ємною частиною цього Договору. Передача Кредитних справ та іншої Документації за Кредитом регламентується окремим Договором зберігання, що укладається між Сторонами.

Розмір Заборгованостей Позичальників, Права вимоги до яких відступається згідно Реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому Реєстрі до цього Договору. Реєстр прав вимог складається сторонами в паперовому та електронному вигляді (у форматі xls). Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за Кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками Сторін. Реєстр прав вимог на електронному носії (з додатковою інформацією за Кредитними договорами) передається первісним кредитором новому кредитору і повинен повністю відповідати Реєстру прав вимог на паперовому носії в частині основної інформації за Кредитними договорами, підписаному сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі прав вимог на паперовому носії та Реєстру прав вимог на електронному носії перевагу має інформація Реєстру прав вимог на паперовому носії. (п. 2.2. Договору).

Позивачем долучено до позовної заяви реєстр прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 15 червня 2021 року, яким право вимоги за кредитним договором № від 11 червня 2021 року первісним кредитором ТОВ "ФК "ЦФР" передано новому кредитору АТ "Таскомбанк", ціна договору за реєстром - 7 137 857 грн 61 коп.

ОСОБА_1 підписала повідомлення про відступлення права вимоги за договором № від 11 червня 2021 року.

Матеріалами справи підтверджено факт здійснення оплати за відступлення права вимоги АТ "Таскомбанк" на рахунок ТОВ "ФК "ЦФР" (платіжна інструкція №726365558 від 16 серпня 2021 року на суму сумі 7 137 857 грн 61 коп. з призначенням платежу: перерахування коштів згідно з договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, без ПДВ).

У постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).

З огляду на викладене, вбачається, що укладаючи договір про відступлення права вимоги, сторони цього договору обумовили умову, яка полягає у тому, що передача права вимоги здійснюється на підставі Реєстрів прав вимог, які є невід`ємним додатком до договору, у якому зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними. Також колегія суддів зауважує, що договір про відступлення права вимоги, внаслідок укладення якого позивач набув права вимоги до відповідачки у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання його недійсним не порушувалося.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що подані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є помилковими.

Щодо стягнення кредитної заборгованості

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) викладено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц).

Встановлено, що 11 червня 2021 року між ТОВ ФК "ЦФР" та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, відповідно до якого ТОВ ФК "ЦФР" зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 121 244 грн 80 коп. на строк 36 місяців за сплатою річних процентів у розмірі 0,01% від суми боргу за договором та щомісячних процентів у розмірі 2,70 % від суми кредиту, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за зазначеними у договорі реквізитами: 100 000 грн - переказ на поточний рахунок ОСОБА_1 за рахунок кредиту; 2 000 грн - страховий платіж; 10 594 грн 80 коп. - оплата страхового платежу за договором страхування; 650 грн - оплата страхового платежу за договором страхування; 850 грн - оплата страхового платежу за договором страхування; 200 грн - оплата за електронний ключ доступу до додатку.

Перерахування вказаних коштів підтверджено наданими позивачем платіжними інструкціями №ТС-228614 від 11 червня 2021 року, № від 11 червня 2021 року, витягами з реєстрів оплачених страховок.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ "Таскомбанк" просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № у розмірі 221 404 грн 01 коп., із якої: заборгованість за тілом кредиту- 114 509 грн 90 коп., заборгованість за річними процентами - 4 грн 35 коп., заборгованість за щомісячними процентами- 106 889 грн 76 коп.

На підтвердження вказаної заборгованості позивачем надано копію кредитного договору № від 11 червня 2021 року, розрахунок заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача.

Заперечуючи щодо наявності заборгованості, відповідач посилається, зокрема, на відсутність належних доказів наявності заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

У постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 266/4900/21 Верховний Суд зазначив, що "по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, тоді як саме виписки за рахунками позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, тобто слугувати підтвердженням правильності проведених стороною в такому розрахунку арифметичних дій".

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі №355/558/18 викладено висновок, що виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем виписки з рахунку відповідача мають статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, відповідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо не доведення позивачем наявності заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції вважав доведеним пред`явлений до стягнення із відповідача ОСОБА_1 розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 114 509 грн 90 коп., однак, частково задовольнив вимоги позивача про стягнення відсотків, застосувавши норми частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей".

Суд встановив, що згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 24 квітня 2023 року, відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Перевіряючи правильність розміру стягнутої судом першої інстанції заборгованості із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ "Таскомбанк", колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з умов кредитного договору, ТОВ ФК "ЦФР" зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 121 244 грн 80 коп. на строк 36 місяців за сплатою річних процентів у розмірі 0,01% від суми боргу за договором та щомісячних процентів у розмірі 2,70 % від суми кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 114 509 грн 90 коп., вказана сума визначена позивачем з урахуванням наданої суми кредиту у розмірі 121 244 грн 80 коп. та здійснених відповідачем погашень заборгованості на загальну суму 6 734 грн 90 коп., а тому її розмір визначено арифметично вірно (121 244 грн 80 коп. - 6 734 грн 90 коп. = 114 509 грн 90 коп.).

Щодо суми заборгованості за щомісячними процентами, вбачається, що відповідачу нараховано щомісячні проценти у розмірі 3 273,61 грн (121 244 грн 80 коп. х 2,70%), що відповідає умовам кредитного договору.

Крім того, відповідачу ОСОБА_1 нараховано річні проценти у розмірі 0,01% від суми боргу за договором на загальну суму 36 грн 12 коп., з яких погашено відповідачем 31 грн 77 коп., сума заборгованості складає 4 грн 35 коп.

Заборгованість відповідача за відсотками нарахована за період з 12 червня 2021 року по 01 липня 2024 року.

Задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за відсотками, суд першої інстанції стягнув із відповідача на користь позивача нараховані відсотки до 14 квітня 2023 року (початку набуття статусу військовослужбовця) у розмірі 75 293 грн 03 коп.

Разом з цим колегія суддів, не може погодитися в повній мірі із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-ХІІ), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач Трохманенко з 11 жовтня 2022 року на підставі Указу Президента № 69/2022 від 24 лютого 2022 року призвана у Збройні Сили України за мобілізацією, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 10 жовтня 2022 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача нарахованих відсотків до 14 квітня 2023 року (початку набуття статусу військовослужбовця), є помилковим, оскільки ОСОБА_1 набула такого статусу з 11 жовтня 2022 року.

З огляду на зазначену обставину, колегія суддів проводить власний розрахунок заборгованості відповідача за річними процентами у розмірі 0,01% від суми боргу за договором. Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 15 червня 2021 року по 28 серпня 2024 року відповідачу нараховано річні проценти на загальну суму 36 грн 12 коп., з них погашено 31 грн 77 коп., відтак враховуючи розмір нарахованих процентів до 11 жовтня 2022 року, тобто до набуття статусу військовослужбовця, розмір нарахованих процентів за вказаний період становить 16 грн 03 коп., відтак відповідачем здійснена переплата за вказаними нарахуваннями у сумі 15 грн 74 (31 грн 77 коп. -16 грн 03 коп.), а тому заборгованість за річними процентами відсутня.

Крім того, апеляційний суд проводить розрахунок за щомісячними відсотками, виходячи із нарахованого розміру відсотків за період з 12 червня 2021 року до 11 жовтня 2022 року, що становить 45 521 грн 98 коп., погашених нею відсотків за весь період на загальну суму 14 233 грн 81 коп., а також переплати за річними процентами на суму 15 грн 74 коп., та вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 31 272 грн 43 коп. (45 521 грн 98 коп. - 14 233 грн 81 коп. - 15 грн 74 коп.).

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції положень частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" знайшли часткове підтвердження під час апеляційного перегляду справи. При цьому, колегія суддів вважає хибними посилання відповідача на наявність підстав для її звільнення від сплати відсотків за весь період кредитування, оскільки дія вищевказаного Закону, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами до призову відповідача на військову службу.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши розмір стягнутої із ОСОБА_1 на користь АТ "Таскомбанк" заборгованості за кредитним договором № від 11 червня 2021 року із 189 802 грн 93 коп. до 145 517 грн 23 коп., із якої: 114 244 грн 80 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 31 272 грн 43 коп. - заборгованість за щомісячними процентами.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведена невідповідність висновків суду обставинам справи відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції шляхом зменшення розміру стягнутої із ОСОБА_1 на користь АТ "Таскомбанк" заборгованості за кредитним договором № від 11 червня 2021 року із 189 802 грн 93 коп. до 145 517 грн 23 коп., із якої: 114 244 грн 80 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 31 272 грн 43 коп. - заборгованість за щомісячними процентами.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Акціонерне товариство "Таскомбанк" звернулося до суду з позовом про стягнення із відповідача кредитної заборгованості у розмірі 221 404 грн 01 коп., за подання позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 3 321 грн 06 коп., оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 145 517 грн 23 коп., тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 182 грн 60 коп. (65,72 % задоволених позовних вимог), і відповідно зменшити стягнуту судом першої інстанції суму судового збору.

Крім того, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з позивача Акціонерного товариства "Таскомбанк" на її користь слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 707 грн 69 коп. (3 321 грн 06 коп. х 34,28 %) та судові витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 2 742 грн 40 коп. (8 000 грн х 34,28 %), які документально підтверджені.

Керуючись статтями 367, 376, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна,задовольнити частково.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18 листопада 2025 року змінити.

Зменшити розмір загальної суми заборгованості, стягнутої із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" за кредитним договором № від 11 червня 2021 року із 189 802 грн 93 коп. до 145 517 грн 23 коп., із якої: 114 244 грн 80 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 31 272 грн 43 коп. - заборгованість за щомісячними процентами.

Зменшити стягнуту судом першої інстанції із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк"суму судового збору за подання позовної заяви із 2 856 грн 11 коп. до 2 182 грн 60 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства "Таскомбанк"на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 707 грн 69 коп. та судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 2 742 грн 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді: В.В. Майданік

І.В. Склярська