Унікальний номер справи 753/8864/24
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/2122/2026
Головуючий у суді першої інстанції В. Л. Котвицький
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

17 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Європейська агенція з

повернення боргів»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Калініним Сергієм Костянтиновичем, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року, ухвалене у складі судді В. Л. Котвицького, в примішенні Дарницького районного суду м. Києва,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту ТОВ «ФК «ЄАПБ», Товариство), в якій Товариство просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами у розмірі 139 597,50 грн., а також судові витрати у справі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № . Договір позики підписано шляхом підписання Акцепту оферти від 14.07.2021 на укладення Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № від 14.07.2021.

24.11.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 24/11-22, у відповідності до якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 24.11.2022 до договору факторингу № 24/11-22, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 81 847,50 грн., з яких: 7000,00 грн. - заборгованість за основним боргом та 74 847,50 грн - заборгованість за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 24.11.2022 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Крім того, 21.06.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /698837. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

19.04.2022 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19042022-Є у відповідності до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 19.04.2022 до договору факторингу № 19042022-Є від 19.04.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18 000,00 грн, з яких: 4500,00 грн - заборгованість за основним боргом та 13 500,00 грн - заборгованість за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 19.04.2022 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Також, 31.05.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 19252-05/2022. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

18.01.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 18012022 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 18012022 від 18.01.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39 750,00 грн., з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за основним боргом та 29 750,00 грн. - заборгованість за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 18.01.2022 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

В зв`язку з цим ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду із вимогою про стягнення з відповідача вищезазначеної заборгованості по вказаним вище договорам в загальному розмірі 139 597,50 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики № від 14.07.2021 в загальному розмірі 81 847,50 грн., заборгованість за договором позики № /698837 від 21.06.2021 в загальному розмірі 18 000,00 грн., заборгованість за договором позики № 19252-05/2021 від 31.05.2021 в загальному розмірі 39 750,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 3028,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим рішення суду підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до матеріалів справи не було надано жодних доказів, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитними договорами.

Зауважує, що платіжне доручення та квитанція зі сплати, яка долучена до матеріалів позовної заяви не містять повністю даних картки, що не дає можливості підтвердити перерахування кредитних коштів безпосередньо на картку відповідача.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено (не надано виписки за картковими рахунками) факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача (факт укладення договору кредиту) та наявність заборгованості на момент звернення до суду з позовом, у зв`язку з чим позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами Договору передбачено, що договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики.

Отже, виходячи з наведеної умови договору, надання позики здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта. А з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі N 755/2284/16-ц.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Разом із тим, позивачем ТОВ «ФК «ЄПАБ» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договорами, а відповідач ці кошти отримав.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що надані позивачем витяги з Реєстру боржників до договорів факторингу не містять підпису сторін фактору та клієнта, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договорами. Безпосередньо реєстрів боржників до договорів факторингу, з якого вбачалося би право вимоги за кредитними договорами до відповідача, позивачем надано не було.

Зауважує, що проценти нараховані після закінчення терміну кредитування, не можуть бути стягнуті, це суперечить висновку, викладеному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14- 10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 08.06.2016 р. № 6-330цс16.

Окрім того, надані позивачем розрахунки заборгованості не є належними доказами виникнення заборгованості за кредитним договором та не підтверджують правильність нарахування вказаної заборгованості.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» подано до суду відзив на апеляційну скаргу.

Товариство зазначає, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Відповідно саме відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора.

У відповідності до умов Договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

З чого слідує, що не спростування відповідачем презумпції правомірності Договору - всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення Договору, підлягають виконанню.

Отже, позивачем доведено факт укладання відповідачем Договору в електронній формі та підписання Договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими.

Тобто, посилання відповідача на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду доказів отримання ним кредитних коштів від Первісних кредиторів є помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються наявними у матеріалах справи договорами позики та кредитним договором, які є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів. При цьому вимог щодо визнання зазначеного правочину недійсним чи встановлення факту його неукладеності до суду заявлено не було. Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі.

Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Крім того, звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що договір укладений між первісним кредитором та відповідачем, договір факторингу, укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку також недійсними не визнані, тобто в силу ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Отже, не надання суду першої інстанції окремо визначеного додатку до договорів факторингу не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

28 січня 2026 року у судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, про час та дату розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

З метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи та їх представників, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи та їх представників, оскільки неявка вказаних осіб не перешкоджає вирішенню розгляд справи, та скласти постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувалися судом 28.01.2026.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази на підтвердження заявлених вимог є належними і допустимими, в свою чергу відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄПАБ» слід стягнути грошові кошти за кредитними договорами у сумі 139 597,50 грн.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується не в повній мірі з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Так, основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № . Договір позики підписано шляхом підписання Акцепту оферти від 14.07.2021 на укладення Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № від 14.07.2021.

Згідно договору позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, основним умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов'язані з виконанням договору. (а.с. 11).

Всі інші умови які визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у позику на умовах фінансового кредиту, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення та належного виконання умов договору та електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством і позичальником викладені у Правилах, з якими ознайомився ОСОБА_1 до укладення договору (а.с. 9,10).

24.11.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 24/11-22, у відповідності до якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 24.11.2022 до договору факторингу № 24/11-22, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 81 847,50., з яких: 7000,00 грн. - заборгованість за основним боргом та 74 847,50 грн - заборгованість за відсотками.

Крім того, 21.06.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /698837. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Відповідно п.п. 1.1 п. 1 Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначних договором.

Згідно п. 1.4 п. 1 Кредитного договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Відповідно до п. 1.5 п. 1 кредитного договору, невід'ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства.

Відповідно п.п. 6.8. п. 6 Кредитного договору, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно п. 6.9 п. 6 Кредитного договору, Клієнт підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг».

19.04.2022 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19042022-Є у відповідності до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 19.04.2022 до договору факторингу № 19042022-Є від 19.04.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18 000,00 грн, з яких: 4500,00 грн - заборгованість за основним боргом та 13 500,00 грн - заборгованість за відсотками.

31.05.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 19252-05/2022. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Відповідно п. п. 1.1 п. 1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Також, п.п. 1.7 п. 1 Кредитного договору, клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно п.п. 1.6. п. 1 Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті Товариства. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

18.01.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 18012022 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 18012022 від 18.01.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39 750,00 грн., з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за основним боргом та 29 750,00 грн. - заборгованість за відсотками.

Всупереч умов кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналогічні положення містить ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договору про надання споживчого кредиту через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;

Порядок укладення електронного договору передбачений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, Кредитні договори № від 14 липня 2021, та № /698837 від 21 червня 2021, та № 19252-05/2021 від 31 травня 2021 укладені за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариств - позикодавців шляхом ідентифікації позичальника із зазначенням ним своїх персональних даних, та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такі договори прирівнюються до договорів, укладених в письмовій формі.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитні договори ним не укладалися колегія суддів відхиляє, та звертає увагу на наступне.

Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на Сайті Товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення.

Клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб- сторінці (далі -«електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта.

У момент введення коду на Сайті Товариства Клієнт направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду договір вважається підписаним.

Отже, слід дійти висновку, що для укладання договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору.

Сторони узгодили розмір кредиту, строки та умови користування коштами, у договорі передбачено умови та строки нарахування відсотків та відповідальність сторін за невиконання та неналежне виконання умов договору, що свідчить про ознайомлення Позичальника зі всіма істотними умовами договору та про наявність волі Відповідача для укладення кредитного договору в електронній формі на погоджених умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Підписавши договір, Позичальник посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Отже, з огляду на викладене, та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», якою передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною, між Товариством та Клієнтом, був укладений та підписаний.

Апеляційний суду зауважує, що посилання апелянта на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду доказів отримання ним кредитних коштів від Первісних кредиторів є помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються наявними у матеріалах справи договорами позики та кредитним договором, які є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів. При цьому вимог щодо визнання зазначених правочинів недійсними чи встановлення факту їх неукладеності до суду заявлено не було. Зазначені правочини підтверджують факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості наданий позивачем є неналежним доказом та не має прийматися судом до уваги, адже, належних та допустимих доказів, які спростовують інформацію викладену у розрахунках заборгованості ОСОБА_1 суду не подано.

Слід наголосити на тому, що Верховним Судом у постанові від 07.06.2023 по справі

№ 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22), наголошено, що «заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».

У постанові від 02.10.2020 по справі № 911/19/19, Верховним Судом наголошено, що якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Тобто, в даному випадку, якщо відповідач не погоджується з відповідними розрахунками заборгованості за договорами позики та кредитним договором, він має право подати контррозрахунок.

Однак, будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовують позовні вимоги Товариства, зокрема контррозрахунок заборгованості, ОСОБА_1 не надано.

Отже, зазначена заборгованість підтверджуються з огляду на наявні докази в матеріалах справи, які не спростовані належним чином, зокрема розрахунками заборгованості за договорами та відповідними копіями вказаного договору в якому відображаються всі істотні умови такого виду договору та договорами факторингу з відповідними додатками.

У вищезазначених договорах позики передбачені всі істотні умови такого виду договору відповідно до вимог законодавства. У договорах вказані сума кредиту, строк надання кредиту, відсоткова ставка та її вид, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, право дострокового виконання зобов`язань за договором та його умови. Відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Щодо наведених доводів апеляційної скарги щодо відступлення права вимоги, слід зазначити наступне.

24.11.2022 між ТОВ «Інфанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №24/11-22/2 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Інфанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфанс» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до Реєстру боржників від 24.11.2022 до Договору факторингу №24/11-22/2 від 24.11.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 81847,50 грн., з яких:

7000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

74847,50 грн. - сума заборгованості за відсотками;

0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

19.04.2022 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №19042022-Є (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Згідно п.1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 до Договору факторингу №19042022-Є від 19.04.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 18000,00 грн., з яких:

4500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

13500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками;

0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

18.01.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 18012022 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №18012022 від 18.01.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39750,00 грн., з яких:

10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

29750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками;

0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором.

Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

В даному випадку суду першої інстанції було надано копії витягу з договору факторингу, акт прийому-передачі реєстру боржників, витяг з реєстру боржників до договору факторингу, що в свою чергу підтверджує та дозволяє дійти висновку, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» одержав від Первісного кредитора право вимоги по заборгованості відповідача.

Крім того, слід наголосити на тому, що договір укладений між первісним кредитором та відповідачем, договір факторингу, укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку також недійсними не визнані, тобто в силу ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Тобто, не надання суду першої інстанції окремо визначеного додатку до договорів факторингу не може слугувати підставою для відмови в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

При цьому закон не містить конкретного переліку таких доказів.

Ні положення статті 512 ЦК України, ні положення статті 517 цього Кодексу не пов`язують факт виникнення у нового кредитора правових вимог у зобов`язанні з передачі документів, які засвідчують правові вимоги, що передаються, і так само не передбачають зобов`язань первісного кредитора передавати новому кредиторові оригінали таких документів.

Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 року у справі № 910/10963/19 наголошено, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні [...], а не документи, що засвідчують права, які передаються.

Відповідно до частини 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

З метою мінімізації та недопустимості розкриття відомостей щодо інших боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» разом з поданою позовною заявою надано витяг з Реєстру боржників від 24.11.2022 Додаток №1 до Договору факторингу №24/11-22/2 від 24.11.2022, витяг з Реєстру боржників від 19.04.2022 до Договору факторингу №19042022-Є від 19.04.2022, витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 18012022 від 18.01.2022, що відображає інформацію про відступлення права вимоги щодо конкретного боржника та номеру відповідного договору.

Відповідно до частини 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Крім того, слід зауважити, що вказаний документ є саме витягом, тобто частиною документу, яка відображає інформацію саме щодо конкретного боржника та номеру кредиту для мінімізації та недопустимості розкриття відомостей щодо інших боржників.

Слід зауважити, що у відповідності до положень ЦПК України, якщо у суду є сумніви щодо конкретного доказу, він має змогу витребувати у позивача оригінал такого документу.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У даній справі договір факторингу у встановленому законом порядку відповідачем не визнавався недійсним.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не оспорив зазначені вище договори, не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.

Отже, відповідні договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорено, а тому вони підлягають до виконання.

Слід наголосити на тому, що оскільки предметом судового спору справи №753/8874/24 є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК«ЄАПБ» заборгованості за відповідними договорами, а договори факторингу відповідачем не оспорювалися, в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочинів вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України).

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВС, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірне нарахування відсотків, колегія суддів частково погоджується з доводами апелянта з огляду на наступне.

Як вбачається з основних умов кредитного договору № /4 від 14.07.2021, строк користування кредитом становить 30 днів. Окрім того, загальну вартість кредиту визначено у розмірі 10 675, 00 грн. (а.с. 23).

Пунктом 1.2 договору про надання фінансового кредиту № /698837 від 21.06.2021 визначено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 20.07.2021. Згідно додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № /698837 від 21.06.2021, загальна вартість кредиту становить 7 875,00 грн. (а.с. 25).

Пунктом 1.2 договору про надання фінансового кредиту № 19252-05/2021 від 31.05.2021 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 28.06.2021. Згідно додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 19252-05/2021 від 31.05.2021, орієнтовна сукупна вартість кредиту становить 17 500,00 грн. (а.с.40).

Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідача, то останній їх не виконав.

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця».

Такі ж правові висновки підтримуються Верховним Судом на даний час, зокрема у постановах від 05 липня 2025 року в справі № 918/1140/24, від 19 червня 2025 року у справі № 910/686/20, що свідчить про усталеність правової позиції Верховного Суду щодо можливості застосування положень ст. 1048 ЦК України після закінчення строку кредитування або зміни строку кредитування шляхом пред`явлення вимоги про дострокове погашення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, оскільки строк кредитування за договором кредиту № /4 від 14.07.2021 укладений між первісним кредитором ТОВ «Інфанс» та ОСОБА_1 , договором кредиту № /698837 від 21.06.2021 укладений між ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 , договором кредиту № 19252-05/2021 від 31.05.2021 визначено 30 днів, отже саме у цей період мають бути нараховані відсотки за договором.

Зважаючи на наведене, на думку колегії суддів, висновки суду щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за відсотками, які нараховані поза межами строку дії кредитних договорів є неправомірними та рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Отже, сума стягнутої заборгованість за договором позики № від 14.07.2021 підлягає зменшенню з 81 847,50 грн до 10 675,00 грн., сума заборгованості за договором позики № /698837 від 21.06.2021 підлягає зменшенню з 18 000,00 грн до 7 875,00 грн., сума стягнутої заборгованості за договором позики № 19252-05/2021 від 31.05.2021 з 39 750,00 грн до 17 500,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись повністю законним та обґрунтованим і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його зміни.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Убачається, що за подання до суду позовної заяви у цій справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну судового рішення, зменшення стягнутої з відповідача суми заборгованості, то судові витрати понесені позивачем у суді першої інстанції у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають також зменшенню з 3 028,00 до 781,96 грн., (36050 х 3 028,00/139 597,50).

При цьому, враховуючи, що апеляційна скарга відповідача задоволена частково, отже з позивача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 695, 25 (36 050 х 3 633,60/139 597,50=938, 35; 3 633,60-938,35 = 2 695, 25) .

Звернувшись з апеляційною скаргою, відповідач також просить стягнути витрати на правничу допомогу.

Ураховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині визначеного до стягнення розміру загальної суми заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування витрат понесених відповідачем на правничу допомогу та про стягнення з позивача на користь відповідача 10 384, 61 грн. витрат понесених в суді апеляційної інстанції на правничу допомогу (36 050 х 14 000 / 139 597,50 = 3 615,39; 14 000 - 3 615,39 = 10 384,61 грн).

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року змінити.

Зменшити суму стягнутої заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики № від 14.07.2021 з 81 847,50 грн до 10 675,00 грн., зменшити суму стягнутої заборгованості за договором позики № /698837 від 21.06.2021 з 18 000,00 грн до 7 875,00 грн., зменшити суму стягнутої заборгованості за договором позики № 19252-05/2021 від 31.05.2021 з 39 750,00 грн до 17 500,00 грн.

Зменшити суму стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судового збору з 3 028,00 грн до 781,96 грн.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (; місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 2 695, 25 грн відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги та 10 384,61 грн. відшкодування витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна