ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2026 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/20190/24

Номер провадження: 22-ц/819/280/26

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Склярської І.В. ,

суддів: Воронцової Л.П., Майданіка В.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу адвоката Білої Тетяни Володимирівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2025 року (під головуванням судді Шестакової Я.В..), у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст заяви

У листопаді 2024 року представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, який зареєстрований в реєстрі за №1326 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» заборгованості в розмірі 17765,00 грн.

15 грудня 2024 року адвокатом Білою Тетяною Володимирівною, яка діє від імені ОСОБА_1 , подано до суду першої інстанції заяву про розподіл (стягнення) витрат на правничу допомогу, в якій просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 300 грн.

В обґрунтування заяви про стягнення витрат на правничу допомогу зазначила, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 вказаного Кодексу) тобто, коли у сторони виникло зобов`язання за умовами договору з оплати адвокатських послуг.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду в частині застосування ідентичних норм процесуального права про стягнення витрат на правничу допомогу просила на підставі пункту 1 частини 2 статті 137, частини 8 статті 140 ЦПК України стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, ухвали суду першої інстанції

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Суд ухвали:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 09.03.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, за реєстровим №1326 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Інновація» (нова назва ТОВ «НЕССО») заборгованості за кредитним договором в сумі 17765,00 грн.

-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО» () на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок в рахунок відшкодування судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі адвокат Біла Тетяна Володимирівна, яка діє від імені ОСОБА_1 , просить змінити заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12.12.2025 по справі № 766/20190/24 в частині стягнення витрат на правничу допомогу збільшивши їх до 15 300,00 грн., стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 15 300,00 грн. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження отриманих правничих послуг позивач надав до суду наступні документи:

копію Договору про надання професійної правничої допомоги № 49-пд/2024 від 21.11.2024 року; копію Додаткової угоди № 1 до Договору № 49-пд/2024 від 21.11.2024 про надання правничої допомоги від 03.12.2024 року; копію звіту від 13.12.2024 року про надані послуги за договором № 49-пд/2024 від 21.11.2024 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони домовились, що оплата послуг адвоката та сплата гонорару має відбутись у майбутньому, а саме після отримання судового рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, до суду першої інстанції була надано копію Додаткової угоди №1 відповідно до якої сторони домовились, що у разі задоволення позовних вимог Клієнт сплачує адвокатові 5000,00 грн.

В матеріалах справи відсутні будь-які клопотання відповідачів про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката та відсутні будь-які докази, що надані відповідачами, які підтверджують неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу. Таким чином, вважає, що витрати позивача на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції в розмірі 15 300,00 грн. є доведений та співмірний, відповідає критеріям розумності.

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду, приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 141 ЦПК визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд першої інстанції при вирішенні питання розподілу судових витрат на правову допомогу виходив з того, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із порушенням нотаріусом порядку вчинення виконавчих написів; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, на збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Врахувавши характер спірних правовідносин, складність справи, тривалість її розгляду, обсяг виконаних робіт (наданих послуг) і часу, витраченого на виконання цих робіт (послуг), суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Відповідно до вимог частини 2 -6 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Відповідно до пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною першою статті 26 цього Закону визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 141 цього Кодексу..

Беручи до уваги те, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає висновку, викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду

у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи», Суд вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 907/746/17, від 30 листопада 2020 року у справі № 922/2869/19, від 11 листопада 2021 року у справі № 910/7520/20, від 13 грудня 2022 року у справі № 910/429/21.

Частиною третьою статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що суди зобов`язані оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року справа № 758/6113/19 (провадження № 61-425св23).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 12 травня 2020 року справа № 904/4507/18 (Провадження № 12-171гс19).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 21 листопада 2024 року уклала з адвокатом Білою Т.В. договір №49-пд/2021 про надання правничої допомоги з додатковою угодою від 03 грудня 2024 року до нього, предметом якого є замовлення клієнта адвокату з обов`язком його сплати та обов`язку адвоката відповідно до замовлення надавати правничу допомогу.

Розділом 4 Договору визначений порядок оплати послуг адвоката.

Відповідно до пункту 4.1 Договору на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта.

Згідно з пунктом 4.2 Договору сторони погодили вартість наданих послуг адвоката, які визначені у Додатку №1 (прайс-листі), який погоджений сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що у разі надання правничої допомоги у суді (представництво, складання заяв по суті справи та з процесуальних питань) оплата послу адвоката проводиться протягом 10-ти банківських днів після набрання судовим рішенням законної сили в незалежності від результатів розгляду справи.

Із звіту про надані послуги №1 вбачається, що вартість наданих послуг складає 10 300 грн з яких: 5000 грн.- складання позовної заяви; 2000 грн. складання заяви про розподіл витрат на правничу допомогу; 2000 грн.- складання заяви про забезпечення позову; 300 грн.- усна консультація щодо правовідносин, що виникли між сторонами; 1000 грн.- правовий аналіз документів.Згідно додаткової угоди від 03 грудня 20245 року №1 до зазначеного вище договору розмір гонорару адвоката за отримання позитивного для клієнта судового рішення у справі становить 5 000 грн. (а.с.47).

Під терміном «позитивне для клієнта судове рішення» сторони розуміють судове рішення, яке набрало законної сили, яким буде визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, за реєстровим №1326 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Інновація» заборгованості за кредитним договором в сумі 17765,00 грн.

Згідно з додатком № 1 до Договору, сторони погодили вартість послуг адвоката (прайс-лист), згідно якого вартість написання: заяв по суті справи становить 4000,00-5000,00грн., заяви з процесуальних питань, письмові дебати становить 1000,00-3000,00грн., участь в судовому засіданні 1500,00 грн., написання апеляційної або касаційної скарги-4000,00-5000,00 грн., адвокатський запит-500,00 грн., усна консультація-300,00 грн., правовий аналіз документів-1000,00 грн., аналіз судової практики з подібних правовідносин -1000,00грн, гонорар адвоката - 5000.00грн.

Позивачем ціна позову зазначена в сумі 17765 грн., загальна сума витрат на правову допомогу складає 10 300 грн., та 5 000 грн. (гонорар успіху), в загальній сумі 15 300 грн., що вочевидь, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, зважаючи на її складність, враховуючи, що з даного питання сформована стала судова практика, приймаючи до уваги обсяг наданих адвокатських послуг.

Відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року у справі № 127/9918/14-ц (провадження № 61-12700св22)).

Колегія суддів приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.

З огляду на те, що подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року № 910/9714/22.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку про правомірне судом першої інстанції, стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині без змін.

Щодо судових витрат

Відмова у задоволенні апеляційної скарги, в силу вимог статті 141 ЦПК України, не надає підстав для стягнення заявлених апелянтом витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Білої Тетяни Володимирівни, яка діє від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2025 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2026 року.

Головуючий І.В. Склярська

Судді Л.П. Воронцова

В.В. Майданік