У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Черніцької І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження заяву адвоката Авдєєнка Владислава Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про відвід головуючого судді Черніцької І.М. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №607/20319/24, виданого 10 грудня 2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, таким, що не підлягає виконанню,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про зміну способу участі батька у вихованні дітей,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №607/20319/24, виданого 10 грудня 2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, таким, що не підлягає виконанню.

Судове засідання у справі призначено на 04 березня 2026 року.

16 лютого 2026 року до суду надійшла заява адвоката Авдєєнка В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про відвід головуючого судді по справі.

В обґрунтування заяви заявник вказав, що 27 січня 2026 року суддею Черніцькою І.М. постановлена ухвала, якою ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги на дії державного виконавця. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є свідомою підмінною суддею змісту судового рішення.

Вважає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/20319/24 від 01 липня 2025 року змінено спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми встановлений постановою Тернопільського апеляційного суду від 09 грудня 2022 року та встановлено новий спосіб участі батька з синами.

Даним судовим рішення встановлено спосіб участі батька у спілкуванні із синами, а не побачення батька із дітьми, не передбачено усунення перешкод у побаченні батька з дітьми. Законодавством не встановлено заходів примусового характеру для виконання судових рішень про участь батьків у спілкуванні з дітьми, у зв`язку з чим ОСОБА_1 оскаржувала постанову державного виконання від 30.12.2025 року про відкриття виконавчого провадження. Зазначає, що в ухвалі від 27.01.2026 року суд безпідставно вказав, що судове рішення стосується побачень батька із дітьми та усунення перешкод стосовно побачень батька із дітьми, а тому підлягає примусовому виконанню. Вважає, що суд висловив свідоме упереджене ставлення до результатів розгляду справи про визнання виконавчого листа № 607/20319/24 таким, що не підлягає виконанню.

Посилаючись на вищенаведене та те, що наведені судом в ухвалі від 27 січня 2026 року доводи про те, що судове рішення від 01.07.2025 року та виконавче провадження стосуються визначення графіку побачень батька з дітьми та усунення перешкод у побаченні з дітьми, є свідченням підміни судом понять, ухвалення завідомо неправосудного рішення, свідчать про упереджене ставлення суду, просить відвести суддю від розгляду даної справи.

Заява про відвід 16 лютого 2026 року передана судді Черніцькій І.М. для розгляду.

Положеннями частин 7, 8 статті 40 ЦПК України встановлено, що відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Питання про відвід судді вирішується без повідомлення учасників справи.

Положеннями статей 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу та самовідводу суддів.

Статтею 39 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити відвід судді.

Згідно з вимогами частини 2 статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Суд, розглянувши заяву та матеріали справи, вважає, що заявлений відвід є необґрунтованим, виходячи із наступного.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006, заява № 33949/02).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), у тому числі, якщо: є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При цьому, положеннями ч. 3 ст. 39 ЦПК України встановлено, що відвід повинен бути вмотивованим.

Як вбачається із змісту поданої заяви, даний відвід базується на незгоді ОСОБА_1 та її представника із процесуальним рішенням судді у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, в якій 27 січня 2026 року судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Заявник вважає, що доводи суду викладені у судовому рішення щодо розгляду її скарги, свідчать про упередженість та необ`єктивність суду, що в силу вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України, не є підставою для відводу судді .

Заявник не надав належних, допустимих та достатніх доказів того, що існують дійсні суб`єктивні чи об`єктивні критерії, які дозволяють зробити висновок про неможливість забезпечення конвенційного права особи на справедливий суд під головуванням судді Черніцької І.М., та що остання є необ`єктивною чи упередженою під час розгляду справи за її заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Всі доводи заявника зводяться виключно до незгоди із процесуальним рішенням судді, що не свідчить про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді або могли б розцінюватися як заінтересованість судді у розгляді даної цивільної справи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, а заява про відвід надійшла до суду раніше, ніж за три робочі дні до судового засідання, відтак заява про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 258-261, 353 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката Авдєєнка Владислава Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про відвід головуючого судді Черніцької І.М. від розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №607/20319/24 від 10 грудня 2025 року таким, що не підлягає виконанню, передати до канцелярії Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області для визначення у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, судді, який вирішуватиме питання про відвід.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Копію ухвали направити (вручити) учасникам справи.

Повна ухвала суду складена 16 лютого 2026 року.

Головуючий