Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря - Голівщук Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місце знаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306, до ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

22.09.2025 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 27.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту №102698222, відповідно до якого відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 10 000,00грн., шляхом їх переказу на картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування ними в розмірі 1,25% (знижена ставка) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, усього 3750,00грн., або 5,0% (стандартна (базова) ставка) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, на узгоджений сторонами строк з можливістю його продовження. Разом з тим, відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі становить 51 850,00грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 10 000,00грн., заборгованість за процентами - 40 750,00грн., заборгованість за комісією за надання кредиту - 1100,00грн. Відповідно до договору факторингу №10-02/2022-50 від 10.02.2022 ТОВ «Мілоан» відступив право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал», а останній відповідно до договору відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 - ТОВ «Коллект Центр», у зв`язку з чим останній має право вимагати стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором на свою користь.

Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 16 000,00грн.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30.10.2025 вказаний позов було задоволено повністю.

Ухвалою суду від 23.12.2025 за заявою відповідача заочне рішення суду від 30.10.2025 було скасовано, справа призначена на новий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29.12.2025 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому він позов не визнав повністю та зазначив, що за умовами кредитного договору строк кредиту визначено 30 днів з 27.10.2021 до 26.11.2021, проценти за користування кредитом за цей період становлять 3750,00грн. за ставкою 1,25% щодня. Позивач просить стягнути заборгованість за процентами в розмірі 40750,00грн. поза межами строку кредитування, що є безпідставним. Крім того, є незаконним нарахування комісії в сумі 1100,00грн. В даному випадку банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь. За усталеною судовою практикою комісія за обслуговування, супроводження чи адміністрування кредиту є несправедливими умовами щодо позичальника. Відповідна умова кредитного договору є недійсною. Тому в стягненні з відповідача комісії слід відмовити. Також зазначив, що позивач в цій справі пропустив строк позовної давності для звернення до суду, оскільки кредитний договір був укладений в 2021 році і останнім днем звернення до суду є 27.11.2024. Заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу не підтверджений жодними доказами, позивач не надав доказів фактичного здійснення таких витрат. Одночасно заявив про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00грн., які він поніс у зв`язку з цією справою. Просив в позові відмовити повністю та вирішити питання про розподіл судових витрат.

06.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь представника позивача Ткаченко М.М. на відзив відповідача, в якому позивач підтримав позовні вимоги повністю, заперечення відповідача вважає безпідставними. Зокрема, зазначив, що за умовами укладеного кредитного договору строк кредитування первісно було визначено на 30 днів до 26.11.2021, але згідно з п.2.3 договору передбачена можливість пролонгації строку кредитування за бажанням позичальника. При цьому, у випадку пролонгації нарахування процентів може здійснюватися як за пільговою (зниженою) ставкою, визначеною в п.1.5.2 договору, так і за стандартною (базовою), визначеною в п.1.6 договору. Для продовження користування кредитом на пільгових умовах позичальник повинен був вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, в т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частину заборгованості за кредитом. В інших випадках строк договору продовжується на базових умовах і не може перевищувати 60 днів. Крім того, згідно п.4.2. кредитних договорів у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Таким чином, сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. В цій справі відсотки нараховані відповідачу відповідно до умов укладеного договору - в межах первісно визначеного строку за ставкою, передбаченою п.1.5.2 договору, після завершення строку кредитування відбулась автопролонгація строку користування кредитом відповідно до п.2.3.1.2 договору, але не більше 60 днів. Відповідач не виконав свого зобов`язання з погашення боргу у встановлений в договорі строк, тому ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», яке набуло право вимоги до відповідача за договором факторингу №10-02/2022-50 від 10.02.2022 року, здійснив нарахування процентів за період з 10.02.2022 по 23.02.2022 відповідно до п.4.2 договору, яким передбачено змінену процентну ставку згідно ч.2 ст.625 ЦК України, що відповідає чинним вимогам законодавства. Надані позивачем розрахунки заборгованості містять усі складові загальної суми боргу, в тому числі нарахувань та погашень, а розрахунки ТОВ «Мілоан» взагалі є детальними та відображають нарахування процентів та здійснення оплат відповідачем за кожен день строку кредитування. Щодо комісії за надання кредиту, то відповідна умова погоджена сторонами в п.1.5.1 договору і ґрунтується на вимогах чинного Закону України «Про споживче кредитування». Що стосується оплати за надані послуги з правничої допомоги, то витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду. Враховуючи, що спір виник виключно через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду, враховуючи складність справи, великий обсяг доказів, які необхідно було дослідити та описати, вважаємо, що заявлена до стягнення сума витрат позивача на правову допомогу є обґрунтованою та співмірною зі складністю даної справи. Натомість, відповідачем зворотного не доведено. Оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню, стягнення з позивача на користь відповідача заявлених ним витрат на правничу допомогу є безпідставним. Просить позов задовольнити повністю.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в заявах по суті, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Здорик О.І. в судове засідання не прибули, представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон №675).

Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1).

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7).

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12).

Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Суд встановив, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 27.10.2021 було укладено договір про споживчий кредит №102698222.

Вказаний кредитний договір є договором приєднання, невід`ємною частиною якого є Правила надання фінансових кредитів (послуг), які розміщені на сайті Товариства, та укладений через ІТС Товариства в електронній формі шляхом його підписанням позичальником/відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором - Z75119, який було направлено на зазначений ним номер мобільного телефону НОМЕР_1 .

Відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримав в кредит 10000,00грн., шляхом їх переказу на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу - № НОМЕР_2 , строком на 30 днів - до 26.11.2021.

Відповідно до п.1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії, складають 4850,00грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту з усіма складовими становить 14850,00грн.

При цьому, відповідно до п.1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 1100,00грн ( 11% від суми кредиту) одноразово.

Згідно з п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом - 3750,00грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно з п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п.2.2.1 договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та умовах, визначених п.2.3 договору.

Відповідно до п.2.2.2 договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати , наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору.

Відповідно до п.2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена в п.1.6 договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику із знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлені в п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 договору процентна ставка є нижчою від стандартної (базової), то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження такого строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно з п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно з п.1.6 договору.

Умови пролонгації строку кредитування визначені п.2.3 договору. Зокрема, відповідно до п.2.3.1.1 позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитором надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг), що розміщені на веб-сайті Товариства і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування та максимальна ставка комісії наведені в таблиці. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п.1.5.2 договору.

Відповідно до п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 договору.

Відповідно до п.2.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

Згідно з п.4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору.

Згідно з розрахунком ТОВ «Мілоан» станом на 25.01.2022 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 44850,00грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 10000,00грн., заборгованість за процентами - 33750,00грн., заборгованість за комісією - 1100,00грн.

Відповідно до договору факторингу №10-02/2022-50 від 10.02.2022 (з додатками) ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржника/відповідача за вказаним кредитним договором на загальну суму боргу 44850,00грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 10000,00грн., заборгованість за процентами - 33750,00грн., заборгованість за комісією - 1100,00грн.

Згідно з розрахунком ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.03.2023 заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 51 850,00грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 10 000,00грн., заборгованості за відсотками - 40 750,00грн., з яких 7000,00грн. нараховані новим кредитором за період з 10.02.2022 до 23.02.2022, заборгованості за комісією - 1110,00грн.

Відповідно до договору відступлення (купівлі-продаж) права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржника/відповідача за вказаним кредитним договором на загальну суму боргу 51850,00грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 10000,00грн., заборгованість за процентами - 40750,00грн., заборгованість за комісією - 1100,00грн.

Згідно з розрахунком ТОВ «Коллект Центр» станом на 29.08.2025 заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 51 850,00грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 10 000,00грн., заборгованості за відсотками - 40 750,00грн., з яких 7000,00грн. нараховані новим кредитором за період з 10.02.2022 до 23.02.2022, заборгованості за комісією - 1110,00грн.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі.

При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається.

В цій справі суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «Мілоан» як первісний кредитор та відповідач ОСОБА_1 як позичальник, діючи вільно, на власний розсуд, уклали 27.10.2021 кредитний договір №102698222, відповідно до якого відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 10000,00грн. шляхом їх перерахування на його платіжну банківську картку, зобов`язавшись повернути їх та сплатити проценти за користування ними, комісію в порядку та строки, визначені договором.

Вказаний кредитний договір оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачем - електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Правомірність укладеного кредитного договору як правочину сторонами не оспорювалась, тому він є чинним і обов`язковим для виконання.

Судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме перерахував 27.10.2021 на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 Monobank кредитні кошти в сумі 10000,00грн. за посередницьких послуг ТОВ «ФК «Елаєнс».

Разом з тим, відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплату процентів за користування ними в погоджений сторонами строк належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої кредитор має право вимагати в судовому порядку.

На даний час право вимагати стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором належить позивачу ТОВ «Коллект Центр» як кредитору на підставі Договору відступлення (купівлі-продаж) права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, укладеного з ТОВ «Вердикт Капітал» Останній, в свою чергу, як кредитор набув право вимоги до боржника/відповідача на підставі Договору №10-02/2022-50 від 10.02.2022, укладеного з первісним кредитором ТОВ «Мілоан».

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами - анкетою-заявою на кредит №102698222, паспортом споживчого кредиту №102698222, договором про споживчий кредит (індивідуальна частина) №102698222 від 27.10.2021, Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан», довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію клієнта, довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» про успішність переказу, договором факторингу №10-02/2022-50 від 10.02.2022 (з додатками), договором відступлення (купівлі-продаж) права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, розрахунками заборгованості, які суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення рішення.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позов факту звернення до ТОВ «Мілоан», укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів, користування ними, неналежного виконання обов`язку з повернення кредитних коштів не оспорював.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем як боржником добровільно узятих на себе зобов`язань за кредитним договором є порушенням прав кредитора, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб.

В межах цієї справи позивач вимагає стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 51 850,00грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 10 000,00грн., заборгованості за відсотками - 40 750,00грн., заборгованості за комісією - 1110,00грн.

Вказаний розмір заборгованості фактично визначений кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.03.2023, тобто на момент укладання договору відступлення (купівлі-продаж) права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, за яким новим кредитором став позивач ТОВ «Коллект Центр» і останнім цей розмір заборгованості не змінювався, жодні нарахування ним не здійснювались.

При цьому, згідно з розрахунком заборгованості, складеним представником первісного кредитора ТОВ «Мілоан» станом на 25.01.2022 загальний розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором склав 44850,00грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 10000,00грн., заборгованість за процентами - 33750,00грн., заборгованість за комісією - 1100,00грн. Нарахування процентів за користування кредитом за період з 28.10.2021 до 26.11.2021 включно було здійснено в розмірі 125,00грн щодня, з 27.11.2021 до 25.01.2022 в розмірі 500,00грн щодня, усього 33750,00грн.

Оцінюючи правомірність нарахування заборгованості за процентами, суд виходить з того, що відомості про повернення відповідачем кредиту, сплату комісії, в т.ч. з метою пролонгації строку кредитування на пільгових умовах (п.2.3.1.1 кредитного договору) та процентів за користування кредитом в справі відсутні. Крім того, факт невиконання зобов`язання з своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, відповідач фактично не заперечував.

Отже, з урахуванням положень п.2.2, 2.3 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось первісним кредитором ТОВ «Мілоан» в межах первісного строку кредитування (30 днів) за зниженою процентною ставкою відповідно до п.1.5.2 кредитного договору, а в подальшому протягом наступних 60 днів, тобто в межах максимально можливого строку пролонгації договору (60 днів), - за стандартною (базовою) ставкою відповідно до п.1.6 договору, що суд вважає правомірним.

Саме в зазначеному розмірі боргу первісний кредитор ТОВ «Мілоан» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржника/відповідача за вказаним кредитним договором.

Як видно з розрахунку заборгованості, складеного уповноваженою особою нового кредитора ТОВ «Вердикт Капітал», останнім здійснено нарахування процентів за період з 10.02.2022 до 23.02.2022 (14 днів) в розмірі 7000,00грн., у зв`язку з чим розмір заборгованості за процентами збільшився до 40 750,00грн і загальний розмір заборгованості за договором - до 51 850,00грн.

За змістом доводів представника позивача, викладених у відповіді на відзив, вбачається, що проценти в розмірі 7000,00грн були нараховані за період з 10.02.2022 до 23.02.2022 за стандартною (базовою) ставкою - 5,00% щодня, визначеною в п.1.6 кредитного договору, на підставі п.4.2 кредитного договору як проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі 7000,00грн., виходячи з такого.

Так, п.1 ст.1 Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 року № 691-ІХ, який набрав чинності 04.07.2020 року, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено його пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення».

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) №533-ІХ від 17.03.2020 року розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6, відповідно до якого, в редакції, що діяла на час нарахування позивачем до сплати відповідачкою процентів за неправомірне користування кредитом (з 10.02.2022 по 23.02.2022), у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Отже, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Тлумачення п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України навів Верховний Суд, зокрема у постановах від 14.08.2023року у справі №709/1320/21, від 05.04.2023 року у справі №756/7895/21, від 06.11.2024року у справі №201/9121/22), який зробив висновок про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акта цивільного законодавстві (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин, який неодноразово продовжувався та діяв у спірний період.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що відповідно до укладеного сторонами кредитного договору грошові кошти надані відповідачу як споживачу (позичальникові) на споживчі цілі, тобто цей кредит є споживчим, проценти в розмірі 7000,00грн. нараховані відповідачу відповідно до п.4.2 кредитного договору в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України в період дії карантину, суд вважає, відповідач в силу Закону України «Про споживче кредитування» звільнений від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст.625 ЦК України, у зв`язку з чим в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача вказаного розміру процентів слід відмовити.

В той же час, інший розмір процентів - 33750,00грн. підлягає стягненню з відповідача, оскільки вони є процентами за користування кредитом, нараховані відповідно до умов кредитного договору в межах погодженого строку кредитування, в т.ч. пролонгованого, їх розмір підтверджений відповідним розрахунком кредитора і не спростований відповідачем.

Щодо доводів відповідача про недійсність умов кредитного договору - п.1.5.1, якими встановлена комісія за надання кредиту, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.

Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч.1 і 2,5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

На виконання вказаних вимог Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії за надання кредиту.

В даному випадку за змістом укладеного 27.10.2021 кредитного договору його сторонами погоджено сплату позичальником/відповідачем ОСОБА_1 комісії за надання кредиту в загальному розмірі 1100,00грн, що не суперечить наведеним вище вимогам закону. Підстав для визнання такої умови нікчемною (недійсною), на що вказує відповідач, суд не знаходить.

Підписавши договір, відповідач підтвердив, що ознайомився з договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст та суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, а також, що до моменту укладання договору отримав всю необхідну інформацію щодо умов кредитування та кредитного посередника.

Отже, вказаний кредитний договір є чинним і обов`язковим для виконання. Однак, як вже зазначалось, відповідач не виконав своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, доказів протилежного суду не надав, у зв`язку з чим стягненню з нього на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту - 10000,00грн., за процентами за користування кредитом - 33750,00грн, за комісією за надання кредиту - 1100,00грн, усього 44850,00грн.

Ухвалюючи рішення, суд вважає безпідставними доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки відповідно до п.12 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.

Крім того, відповідно до п.19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Вказаний пункт було виключено на підставі Закону №4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності з 04.09.2025 року.

Отже, враховуючи вищевказане, суд вважає, що спірні правовідносини між сторонами виникли та існували в період, коли перебіг строку позовної давності, визначеного ст.257 ЦК України було продовжено та зупинено. Позивач звернувся до суду з цим позовом 22.09.2025, тобто з дотриманням строку позовної давності.

Таким чином, позов ТОВ «Коллект Центр» слід задовольнити частково.

Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 44850,00грн., що становить 86,50% від первісно заявлених вимог на суму 51850,00грн. (51850,00грн. х 100% / 44850,00грн.), судовий збір в сумі 2095,38грн. (2422,40грн х 86,50% /100%).

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, суд зазначає, що згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу позивач ТОВ «Коллект Центр» надав суду договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, укладений з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку №1369 від 01.08.2025 на надання юридичної допомоги, витяг з Акту №13 від 31.08.2025 про надання юридичної допомоги, які суд вважає належними та допустимими доказами.

Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі - 16000,00грн., що відповідно до витягу з Акту №13 від 31.08.2025 складаються з вартості послуги з надання усної консультації з вивченням документів (2 години) - 4000,00грн та послуги з складання позовної заяви (4 години) -12000,00грн.

Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За висновком, викладеним у п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, § 268).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Оцінивши обставини справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації спірних правовідносин - стягнення кредитної заборгованості, усталеність законодавства та судової справи в цій категорії справ, обсяг фактично наданих адвокатом послуг (усна консультація з вивченням документів та складання позовної заяви, яка здебільшого містить цитування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, є типовою та шаблонною), витраченим на це часом - загалом 6 годин з урахуванням того, що правова допомога надається за відповідним договором щодо невизначеного кола боржників, виходячи з критеріїв реальності адвокатських послуг, розумності їх розміру, принципів верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу - 16000,00грн. завищеним і неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних наданих послуг, а також ціною позову, у зв`язку з чим цей розмір необхідно зменшити до 8000,00грн, стягнувши з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 44850,00грн., що становить 86,50% від первісно заявлених вимог на суму 51850,00грн. (51850,00грн. х 100% / 44850,00грн.), витрати на правничу допомогу в сумі 6920,00грн. (8000,00грн х 86,50% /100%).

Керуючись ст.3,6,11,15,16,204,207,257,525-530, 610,611,625-629,633,634,638,640,1048-1050,1054,1055,1056-1 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», ст.2,4,5,12,13,76-82,89,137,141,259,263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місце знаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306, заборгованість за кредитним договором №102698222 від 27.10.2021 в загальному розмірі 44850,00грн., в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору 2095,38грн., понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 6920,00грн., усього 53865,38грн. (п`ятдесят три тисячі вісімсот шістдесят п`ять гривні 38 копійок).

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місце знаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 675,00грн. (шістсот сімдесят п`ять гривні 00копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Мурашова

19.01.2026