ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 754/944/24

провадження № 61-20св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Степаненко Галина Олександрівна,

на постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

ухвалив постанову про таке:

I. Вступ

1. У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

2. Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року об`єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

3. Суд першої інстанції позов ОСОБА_2 залишив без задоволення. Зустрічний позов задовольнив.

4. Суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 . У зустрічному позові відмовив.

5. ОСОБА_1 оскаржив постанову апеляційного суду в касаційному порядку. Підставою оскарження вказав те, що апеляційний суд не врахував висновків, викладених у постановах Верховного Суду, перелік яких навів

у касаційній скарзі.

6. Оскаржуване судове рішення переглядається в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК),

у зв`язку з чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.

ІІ. Короткий зміст позовних вимог

7. Позов ОСОБА_2 обґрунтований так:

- з 25 червня 2016 року до 26 квітня 2021 року перебувала

у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 ;

- за час шлюбу вони проінвестували спільні кошти сім`ї у будівництво нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири загальною площею

46,1 кв. м, яка розташована у

АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира), право власності на яку в подальшому було зареєстровано на ОСОБА_1 ;

- згоди щодо добровільного розподілу спільного майна вони не дійшли.

8. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя спірну квартиру;

- визнати за нею у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини вказаної квартири.

9. Позов ОСОБА_1 обґрунтований так:

- після укладення шлюбу з ОСОБА_2 , 24 березня 2017 року він уклав договір № 115 про участь у фінансуванні будівництва, відповідно до якого за ним було закріплено об`єкт фінансування, а саме спірну квартиру;

- відповідно до умов вказаного договору протягом трьох днів з моменту його укладення він повинен був сплатити 672 945 грн, які він 24 березня

2017 року з власного рахунку перерахував на рахунок управителя;

- 29 грудня 2018 року згідно з Актом прийому-передачі об`єкта фінансування він отримав спірну квартиру, 04 січня 2019 року за ним було проведено державну реєстрацію права власності на цю квартиру

в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- спірна квартира є його особистою приватною власністю, оскільки придбана ним за власні кошти, які він накопичував з 2009 року;

- до моменту укладення шлюбу з ОСОБА_2 його загальний заробіток за період з 2010 року до червня 2016 року становив 1 103 220 грн, що дозволяло йому робити заощадження для придбання власної квартири;

- частину коштів, які були витрачені для придбання спірної квартири

у розмірі 8 800 дол. США він отримав у подарунок від сестри - ОСОБА_1 ;

- ОСОБА_2 на момент укладення шлюбу було 22 роки, яка ні до шлюбу, ні після укладення шлюбу не працювала і не виявляла такого бажання;

- жодних коштів на придбання спірної квартири вона не вкладала;

- ОСОБА_2 ще до укладення шлюбу було відомо про те, що він робить заощадження для придбання власної квартири;

- за час шлюбу у березні 2019 року він придбав автомобіль марки «Renault Megane» 2014 року випуску;

- після розірвання шлюбу вони домовились, що ОСОБА_2 отримує всі кошти за продаж вказаного автомобіля і не матиме претензій до нього щодо квартири, що підтверджується її власноручно написаною та нотаріально посвідченою 13 липня 2021 року заявою. При цьому ОСОБА_2 вказала

у заяві, що претензій фінансового, матеріального та іншого характеру не має

і мати не буде, що вказує на те, що вони вирішили питання щодо спільного сумісного майна подружжя;

- спірна квартира не є спільним сумісним майном.

10. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати спірну квартиру його особистою приватною власністю.

ІII. Короткий змістрішення суду першої інстанції

11. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня

2024 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Зустрічний позов задоволено.

Визнано спірну квартиру особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні вимог зустрічної позовної заяви щодо понесених витрат на правову допомогу відмовлено.

12. Відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнивши зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 доведено той факт, що спірна квартира є його особистою приватною власністю, оскільки придбана за особисті кошти, відповідно вимога

ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя є необґрунтованою, оскільки обставини, на які вона посилається як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження.

ІV. Короткий змістпостанови апеляційного суду

13. Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Білоголового Я. О., подану в інтересах

ОСОБА_2 , задоволено.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 .

Визнано спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя.

Упорядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнано за

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по1/2 частині спірноїквартири;

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

14. Задовольняючи первісний позов, апеляційний суд виходив з того, що, враховуючи презумпцію спільної сумісної власності на майно, набута під час шлюбу спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

15. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив з такого:

- квартира купувалася ОСОБА_1 для забезпечення інтересів всієї сім`ї, а не виключно в особистих цілях;

- у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що спірна квартира була придбана саме за особисті кошти ОСОБА_1 ;

- наявність довідки ОК-5 не підтверджує факту придбання ОСОБА_1 квартири за особисті кошти;

- в матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази дарування ОСОБА_5 коштів у розмірі 8 800,00 доларів США його сестрою та направлення їх на придбання спірної квартири;

- колегія суддів критично поставилась до посилань ОСОБА_1 на заяву ОСОБА_6 від 13 липня 2021 року, в якій вказано, що вона отримала від ОСОБА_1 кошти від продажу автомобіля в розмірі 6 500,00 доларів США, не має і не буде мати претензій фінансового, матеріального та іншого характеру, як на підтвердження вирішення ними питання про поділ всього майна, в тому числі і спірної квартири.Апеляційний суд виснував, що зміст вказаної заяви вказує на те, що вона була надана виключно у зв`язку з продажем спільного автомобіля та розподілом коштів від його продажу.

V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

16. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване судове рішення скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

17. Касаційна скарга мотивована таким:

- апеляційним судом не взято до уваги те, що ОСОБА_2 не надала доказиналежності спірної квартири до спільної сумісної власності подружжя, чи те,що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя та для забезпечення інтересів сім`ї;

- посилаючись на статтю 60 Сімейного кодексу України (далі - СК), ОСОБА_2 не вказала жодної причини, яка б позбавляла її отримувати самостійно заробіток;

- спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , оскільки придбана ним за власні кошти, на підтвердження свого доходу надав довідку форми ОК-5;

- суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що довідка форми ОК-5 не є належним доказом накопичення грошових коштів та перерахування їх на придбання спірної квартири;

- задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції виходив лише з того, що сімейним законодавством встановлено презумпцію спільної сумісної власності, при цьому не вказав, які докази, подані ОСОБА_2 , стали для суду більш переконливими,ніж докази, які надав ОСОБА_1 , не зазначив врахованих ним критеріїв, що дозволяють надати спірній квартирі статус спільної сумісної власності;

- ОСОБА_2 , отримавши кошти від продажу автомобіля, у нотаріально завіреній заяві зазначила, що будь-яких претензій фінансового, матеріального та іншого характеру немає, тому не може претендувати на спірну квартиру;

- суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 60 СК;

- суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі

№ 711/5108/17, від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18, від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц, Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.

VІ. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

18. 18 квітня 2025 року представник ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, просив відмовити у її задоволені, навівши такі мотиви:

- оскільки сторони перебували у шлюбі, за час якого було набуто право власності на спірну квартиру, тому ОСОБА_2 має право навизнання за нею права власності на 1/2 частини цієї квартири;

- будь-які домовленості між сторонами щодо спірної квартири відсутні,

шлюбний договір не укладався;

- факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване;

- ОСОБА_1 не надав доказівтого, що вся його заробітна плата надходила на відповідний рахунок, акумулювалась на ньому, з цього рахунку або з іншого рахунку він витрачав кошти на природні потреби, без яких людина не може існувати, їздив на відпочинок за межі України; не вказано, що знімаючи вказані кошти, він придбав за них долари США, потім знову обмінюючи на гривню, за яку «придбав квартиру»;

- вказані ОСОБА_1 кошти в розмірі 8 800 дол.США не є його особистою приватною власністю, оскільки не надано нотаріально посвідченого договору, і відповідно до статей 60, 61 СКвизначаються як спільна сумісна власність подружжя;

- ОСОБА_1 не спростовано презумпцію спільної сумісної власності на спірну квартиру;

- ОСОБА_1 не надав суду виписки з банку, які б підтверджувала суму його накопичень до початку проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , витрати з цього або інших рахунків та наявність на ньому залишку коштів, достатнього для оплати вартості майнових прав на майбутню квартиру;

- апеляційний суд обґрунтовано визнав довідкуОК-5 неналежним доказом, оскільки вона не підтверджує факт придбання ОСОБА_1 квартири за особисті кошти, а лише свідчитьпро те, що ОСОБА_1 працював та отримував заробітну плату;

- сторони та їх син зареєстровані у спірній квартирі, що спростовує доводи касаційної скарги про те, що придбання цієїквартири було не в інтересах сім`ї;

- посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_2 на підтвердження отримання нею будь-якого доходу та прийняття участі у придбанні спірного майна не надала доказів, не має значення, оскільки ОСОБА_1 було відомо, що на момент одруження вона не перебувала у трудових відносинах та не мала самостійного доходу, основним джерелом її доходів на той час була мати, яка надавала кошти на придбання квартири, авто, їх спільних подорожей;

- жодних домовленостей щодо квартири внаслідок продажу авто між сторонамине було.

VІІ. Рух справи в суді касаційної інстанції

19. 02 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову апеляційного суду.

20. Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.

21. Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2025 року відкрито касаційне провадження. Відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення дії оскаржуваної постанови.

22. 23 квітня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

23. Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

ОСОБА_7 . Фактичні обставини, встановлені судами

24. Сторони перебували у шлюбі з 25 червня 2016 року, у якому

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_8 .

25. 26 квітня 2021 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 27травня 2021 року, шлюб розірвано.

26. 24 березня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Столиця» та ОСОБА_1 укладено договір № 115 про участь у фонді фінансуванні будівництва, відповідно до якого за ОСОБА_1 закріплено об`єкт фінансування, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 46,41 кв. м

з оплатою 672 945 грн до 29 березня 2017 року.

27. 24 березня 2017 року ОСОБА_1 з власного рахунку перераховано на рахунок управителя вартість об`єкта фінансування в розмірі 672 945 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 24 березня 2017 року та довідкою № 119 про оплату 100 % вартості квартири.

28. 29 грудня 2018 року після завершення будівництва ОСОБА_1 за Актом прийому - передачі об`єкта фінансування отримано спірну квартиру.

29. 04 січня 2019 року проведено державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру.

30. 30 квітня 2009 року ОСОБА_1 працевлаштувався у ТОВ «АВТ Баварія», де його заробітна плата за період 2010-2016 років складала

11 000-35 000 грн щомісячно, що підтверджується довідкою форми ОК-5.

31. Кошти у розмірі 8 800 дол. США ОСОБА_1 були перераховані сестрою ОСОБА_1 , які були ним зняті з рахунку 16 лютого 2017 року, що підтверджується банківськими виписками.

32. За час шлюбу ОСОБА_1 у березні 2019 року придбано автомобіль марки «Renault Megane» 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

33. Після продажу автомобіля у липні 2021 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти за його продаж у розмірі 6 500 дол. США, що складало 243 815 грн, що підтверджується її власноручно написаною заявою, яка посвідченою 13 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лештаковою І. Є., де ОСОБА_2 вказала, що претензій фінансового, матеріального та іншого характеру не має і мати не буде.

IХ. Позиція Верховного Суду

34. Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 6), Верховний Суд зазначає таке.

35. Даний спір виник між колишнім подружжям щодо поділу майна. Об`єктомподілу була квартира (див. пункти 7-10, 25-28).

36. Верховний Суд звертає увагу, що Главою 8 СК врегульований правовий режим права спільної сумісної власності подружжя.

37. Так, основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав

з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК).

38. Тобто статтею 60 СК встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (див. постанову Великої Палати Верховного Суду

від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц).

39. У зв`язку із чим доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не надала докази належності спірної квартири до спільної сумісної власності подружжя (див. пункт 17), відхиляються.

40. Далі Верховний Суд наголошує, що статтями 69-71 СК подружжю гарантовано право на поділ, способи та порядок поділу спільного майна подружжя.

41. Так, згідно зі статтями 69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

42. Поряд із цим згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

43. У цій справі апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, встановив, що спірна квартира придбана ОСОБА_1 за час шлюбу з ОСОБА_2 для забезпечення інтересів сім`ї, а не виключно

в особистих цілях, та дійшов правильного висновку, що оскільки спірну квартиру подружжя набуло за час шлюбу, тому вона є їх спільним майном та підлягає поділу між ними в рівних частинах.

44. Апеляційний суд обґрунтовано вказав, що належні та допустимі докази на підтвердження того, що спірна квартира була придбана саме за особисті кошти ОСОБА_1 відсутні, а надані ним документи не можуть бути належними та допустимим доказами на підтвердження цього.

45. Зокрема, апеляційний суд правильно відхилив як доказ надану ОСОБА_1 довідку форми ОК-5, оскільки вона не є належним доказом накопичення грошових коштів та перерахування їх на придбання спірної квартири, а лише підтверджує факт отримання ним заробітної плати.

46. Також апеляційним судом надана обґрунтована відповідь на аргумент ОСОБА_1 про те, що на частина коштів на купівлю спірної квартири у розмірі 8 800 дол. США подарована його сестрою ОСОБА_1 .

Апеляційний суд встановив, що:

- в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази направлення коштів на придбання спірної квартири;

- кошти були перераховані не сестрою ОСОБА_1 , а компанією Holland America Line;

- вказані кошти були перераховані на рахунок відповідача в період перебування у шлюбі.

47. З огляду на викладене узагальнені доводи касаційної скарги про недоведеність ОСОБА_9 належності спірної квартири до спільної сумісної власності подружжя, помилкове визнання апеляційним судом довідки форми ОК-5 неналежним доказом, підлягають відхиленню.

48. Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_2 , отримавши кошти від продажу автомобіля, у нотаріально завіреній заяві зазначила, що будь-яких претензій фінансового, матеріального та іншого характеру не має, тому не може претендувати на спірну квартиру, колегія суддів відхиляє, оскільки апеляційним судом встановлено, що зміст вказаної заяви вказує на те, що вона була надана ОСОБА_1 виключно у зв`язку з продажем спільного автомобіля та розподілом коштів від його продажу.

Інформації про поділ іншого майна між подружжям така заява не містить.

49. Відповідні аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду відповідно до статі 400 ЦПК.

50. Посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не вказала жодної причини, яка б позбавляла її отримувати самостійно заробіток, є необґрунтованими, оскільки згідно зі статтею 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

51. Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом неправильно застосовано статтю 60 СК, є помилковими.

52. Враховуючи характер спірних правовідносин та застосованих апеляційним судом норм права, наведена в касаційній скарзі практика Верховного Суду (див. пункт 17) не свідчить про застосування норм права

у цій справі без урахування висновків, що містяться у перелічених

ОСОБА_1 постановах.

53. Вирішуючи цей спір, суд апеляційної інстанції, правильно застосував наведені вище норми матеріального права щодо поділу майна, дав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про поділ спірної квартири.

54. Проте, задовольняючи позов ОСОБА_2 повністю, апеляційний суд не врахував, що у задоволенні вимоги про визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя належало відмовити з підстав обрання неналежного способу захисту прав.

Такий підхід є сталим в практиці Верховного Суду, який висновував, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, постанову Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 592/8227/20).

55. У зв`язку із чим постанову апеляційного суду в цій частині необхідно скасувати, ухваливши нове рішення в цій частині про відмову в позові.

Х. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

56. Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду частково ухвалена без додержання норм матеріального права.

57. Постанову апеляційного суду в частині вирішення вимоги про визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя необхідно скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в позові в цій частині, що відповідатиме статті 412 ЦПК.

58. В іншій частині вимог постанову апеляційного судунеобхідно залишити без змін, що відповідатиме статті 410 ЦПК.

ХІ. Щодо клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції

59. Згідно з частиною першою статті 212 ЦПК учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

60. Частиною першою статті 402 ЦПК передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

61. Відповідно до частини першої статті 7 ЦПК розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

62. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК, згідно

з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

63. Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, ухвалою Верховного Суду

від 03 лютого 2026 року вирішено питання про призначення справи до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК.

64. З огляду на викладене клопотання представника ОСОБА_2 про розгляд справи в режимі відеоконференції не підлягає задоволенню.

Із цих підстав,

керуючись статтями 400, 402, 410, 412, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 , адвоката Білоголового Яна Олеговича про розгляд справи в режимі відеоконференції відмовити.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Степаненко Галина Олександрівна, задовольнити частково.

3. Постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в позові в цій частині.

4. Постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року в іншій частині позовних вимог залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко