УХВАЛА

16 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 447/442/25

провадження № 61-1787ск26

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» на постанову Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп», товариство з обмеженою відповідальністю «Анкерит», про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Миколаївський районний суд Львівської області ухвалою від 11 листопада 2025 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про стягнення з ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково.

Стягнув із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Заяву ТОВ «Анкерит» про стягнення з ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково.

Стягнув із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Анкерит» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Львівський апеляційний суд постановою від 10 лютого 2026 року клопотання ТОВ «Дніпрофінансгруп» про зміну найменування юридичної особи задовольнив. Змінив найменування юридичної особи з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ТОВ «Дніпрофінансгруп».

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 11 листопада 2025 року скасував та постановив нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ТОВ «Дніпрофінансгруп» та заяви ТОВ «Анкерит» про стягнення з ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу відмовив.

12 лютого 2026 року ТОВ «Дніпрофінансгруп» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у зазначеній вище справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Згідно із пунктом 2 частини першою статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Зміст пункту 13 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права та регламентує право касаційного оскарження судових рішень, свідчить про те, що оскарження ухвал суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат, після їх перегляду в апеляційному суді, у касаційному порядку не передбачено. Постанова апеляційного суду, ухвалена за наслідками апеляційного перегляду ухвали місцевого суду, також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку.

Аналогічний висновок викладений в ухвалах Верховного Суду від 20 березня 2023 року у справі № 733/325/22, від 10 серпня 2023 року у справі № 524/9164/16-ц, від 05 лютого 2024 року у справі № 686/6048/23, від 06 лютого 2024 року у справі № 367/3313/21, від 05 грудня 2025 року у справі № 161/4755/24.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Керуючись пунктом 9 частини третьої статті 2, частиною третьою статті 3, частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» на постанову Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп», товариство з обмеженою відповідальністю «Анкерит», про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров