Справа № 638/9352/23
Провадження № 2/638/688/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сікорського А.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

07 серпня 2023 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали суду від 26 лютого 2024 року у вищевказаній цивільній справі зупинено провадження по справі до надходження відповіді на судове доручення, яке було надіслано до Компетентного суду міста Карпіано провінції Мілан (Ломбардія) Італія, в ході якого доручино витребувати докази (документи) на підтвердження перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зареєстрованому шлюбі.

Провадження у справі зупинено на час виконання доручення.

22 січня 2025 року надійшли матеріали судового доручення.

Ухвалою суду від 23 січня 2025 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.

15 серпня 2025 року представниця ОСОБА_2 адвокат Юрченко С.О. подала клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження.

Клопотання обгрунтовано тим, що, заявляючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю з Відповідачем в період з січня 2015 року по 7 лютого 2023 року, Позивач в позовній заяві свідчив, що в даний період ані позивач, ані відповідач не перебували в інших зареєстрованих шлюбах; в ході проведення підготовчих дій по розгляду справи була отримана інформація, що протягом вказаного в позовній заяві періоду Відповідач двічі перебував в зареєстрованих шлюбах. Позивач надав до суду недостовірну інформацію, яка має істотне значення при ухваленні судом рішення;- в копії свідоцтва про розірванню шлюбу, наданого Позивачем як доказ розірвання шлюбу з громадянкою ОСОБА_4 , виданого міжрайонним відділом ЗАГС № 1 адміністративного округу «місто Калінінград», в графі «на основании» зроблено посилання на рішення мирового судді 2-го судової дільниці Центрального району міста Калінінграда від 17 січня 2017 року, при цьому реквізити вказаного рішення в документі не вказані. З публічних джерел інформації (ресурс https://судебные решения.рф/extend search) стороною Відповідача отримано інформацію про те, що 17 січня 2017 року рішення, яке стало підставою для видачі свідоцтва про розірвання шлюбу від 20 лютого 2017 року, судами Північно-Західного федерального округу, до якого входять суди Калінінградської області не виносилось.

У сукупності вказане дає обґрунтовані підстави ставити під сумнів відповідність письмового доказу, наданого представником Позивача, а саме електронної копії документа «свидетельство о расторжении брака 1-РЕ № 632473 дата выдачи 20 февраля 2017 року» - його оригіналу.

Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Підготовче провадження у цивільному судочинстві - це стадія процесу, яка передує розгляду справи по суті. Вона має на меті забезпечити належну підготовку справи для її ефективного та справедливого вирішення.

Відповідно до частини другої статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61 15126св21), зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року). Верховний Суд дійшов висновку, що згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Враховуючи викладене, з метою належного захисту прав Відповідача та вчинення процесуальних дій, які можуть бути реалізовані на стадії підготовчого провадження, а також те, що у Відповідача та його представника виникли сумніви щодо відповідності наданого позивачем свідоцтва про розірвання шлюбу його оригіналу, просила суд:

1. Повернутися у підготовче провадження по справі № 638/9352/23.

2. Витребувати у позивача ОСОБА_1 для огляду у судовому засіданні оригінал документа, копію якого ним було надано до суду, а саме «свидетельство о расторжении брака» дата выдачи «20 февраля 2017 года», НОМЕР_1 , «место государственной регистрации: Межрайнный отдел ЗАГС № 1 (Дворец бракосочетания» Управления ЗАГС администрации городского округа город Калининград».

3. Витребувати у ОСОБА_1 оригінал рішення мирового судді 2-го судового участка Центрального району м. Калінінграда від 17 січня 2017 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (решение мирового судьи 2-го судебного участка Центрального района г. Калининграда от 17 января 2017 года).

У подальшому, 19 січня 2026 року представниця ОСОБА_2 адвокат Юрченко С.О. подала клопотання, в якому зазначила, що 15 серпня 2025 року представником відповідача адвокатом Юрченко С.О. через підсистему Електронний суд було подано клопотання про повернення по справі до стадії підготовчого провадження, витребування від позивача оригіналу свідоцтва про розірвання шлюбу та оригіналу рішення, яке було підставою для видачі вказаного свідоцтва, а саме - рішення мирового судді 2-го судового участка Центрального району м. Калінінграда від 17 січня 2017 року (решения мирового судьи 2-го судебного учаастка Центрального района г. Калининграда от 17 января 2017 года).

У листопаді 2025 року позивачем по справі було отримано відповідь мирового судді 2-го судового участка Центрального району м. Калінінграда на адвокатський запит (вихідний номер 2314 від 18 вересня 2025 року, апостильовано 13 листопада 2025 року упоноваженим органом), з якої вбачається, що 17.01.2017 року рішення по справі ппро розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не виносилось.

Вказане свідчить про те, що позивачем по справі, що розглядається, було надано до суду недстовірний доказ, а наданий позивачем нібито оригінал свідоцтва про розірвання шлюбу, ймовірно виготовлений ним самостійно з використанням технічних засобів, та не є документом, на підставі якого виникають/ припинаються будь-які права (в данному випадку, припинення реєстрації шлюбу). Достовірність доказів означає, що суд, оцінюючи докази окремо та в сукупності визначає, чи містять вони відомості, що відповідають дійсності, тобто чи є точними та не викликають сумнівів щодо обставин справи. Вважаємо, що за таких обставин наданий позивачем документ, який він визначає як «свидетельство о расторжении брака» є не належним та достовірним доказом того факту, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано, т.я. рішення суду, яке вказано як підстава розірвання шлюбу, вказаним судом не виносилось. Враховуючи той факт, що відповідь мирового судді була отримана стороною відповідача після закриття підготовчого провадження, враховуючи подане клопотання про повернення по справі до стадії підготовчого провадження, стороною відповідача подається клопотоння про поновлення строку для подання вказаного доказу.

Враховуючи викладене, просила долучити до матеріалів справи № 636/9352/23 в якості доказу відповідь мирового судді 2-го судового участка Центрального району м. Калінінграда на адвокатський запит (вих. № 2314 від 18 вересня 2025 року, апостильовано 13 листопада 2025 року уповноваженим органом), поновивши строк для подання вказаного доказу.

Визнати неналежним та недостовірним доказом по справі № 638/9352/23 та виключити з числа доказів «свидетельство о расторжении брака 1-РЕ № 632473 дата выдачи 20 февраля 2017 року», що надане до суду ОСОБА_1 як доказ розірвання його шлюбу зі ОСОБА_4 . 3.

13 лютого 2026 року представниця ОСОБА_2 адвокат Юрченко С.О. подала клопотання про долучення доказів, просила залучити до матеріалів справи № 636/9352/23 нотаріально посвідчений переклад відповіді мирового судді 2-го судового участка Центрального району м. Калінінграда на адвокатський запит (вих. № 2314 від 18 вересня 2025 року, апостильовано 13 листопада 2025 року уповноваженим органом), здійснений 04 лютого 2026 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Епіфанцевою Н.В., реєстровий № 2131. Вказаний доказ був отриманий відповідачем на спростування наданого позивачем поза межами строку для надання доказів - сумнівного доказу «свидетельство о расторжении брака 1-РЕ № 632473, дата выдачи 20 февраля 2017 год», вніслідок чого відповідач змушений був здійснити дії з отримання нових доказів на його (доказу Позивача) спростування.

В судовому засіданні просить розглянути подані клопотання. Судове засідання провести за відсутності відповідача та його представника, наступні судові засідання проводити за присутності представника відповідача.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Іваненко Є.В. у судове не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Подав через канцелярію суду заяву, в якій просить провести судове засідання без його участі. Проти задоволення клопотань сторони відповаідача про перехід (повернення) до стадії підготовчого проадження, поновлення строків на подання доказів, долучення доказів заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить такого висновку.

07 серпня 2023 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали суду від 26 лютого 2024 року у вищевказаній цивільній справі зупинено провадження по справі до надходження відповіді на судове доручення, яке було надіслано до Компетентного суду міста Карпіано провінції Мілан (Ломбардія) Італія, в ході якого доручино витребувати докази (документи) на підтвердження перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зареєстрованому шлюбі.

Провадження у справі зупинено на час виконання доручення.

22 січня 2025 року надійшли матеріали судового доручення.

Ухвалою суду від 23 січня 2025 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно.

Призначено судове засідання у справі на 11 березня 2025 року 11 годину 00 хвилин.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись своєчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.

11 березня 2025 року ОСОБА_2 подала додаткові пояснення, в яких в задоволенні позову просила відмовити. Просила долучити до матеріалів справи переклад письмових доказів, отриманих на виконання доручення. Просила розглянути справу за її відсутності.

22 квітня 2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Іваненко Є.В. подав заяву про відкладення судового засідання з триваючим обстрілом міста та фактичним перебування представника в укритті.

Клопотання судом задоволені, судове засіданя відкладено на 18 червня 2025 року, у подальшому - на 26 червня 2025 року.

Ухвалою суду від 26 червня 2025 року закрито підготовче провадженняу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності на нерухоме майно.

Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Пунктом 4 частини другої статті 187 ЦПК України передбачено при постановленні ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вирішення питання за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатись справа.

Відповідно до частини другої-шостої статті 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, в порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Для цілей цього Кодексу малознаними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вищезазначеними вимогами.

Враховуючи положення частини четвертої статті 274 ЦПК України, зважаючи на предмет позову, характер спірних правовідносин та обсяг доказів у справі, дана справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження за правилами, передбаченими главою 3, 6 розділу ІІІ ЦПК України.

Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (частина перша статті 196 ЦПК України).

Відповідно до вимог статей 189, 196 ЦПК України суд вважав необхідним провести підготовче провадження та призначив підготовче засідання у справі.

Як свідчать матеріали справи, позов було подано до суду 07 серпня 2023 року.

Згідно ухвали суду від 26 лютого 2024 року провадження у справі зупинено на час виконання судового доручення.

Ухвалою суду від 23 січня 2025 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 26 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Наведене вище достеменно свідчить про те, що сторони мали достатньо часу для можливості реалізувати свої процесуальні права та здійснення всіх процесуальних дій на стадії підготовчого провадження.

При цьому, з урахування положень статей 189, 200 ЦПК України, встановленого законом строку проведення підготовчого провадження, виходячи з принципу розумного строку судового розгляду справи, з метою недопущення надмірної тривалості судового провадження, суд дійшов висновку про те, що сторони мали достатньо часу для можливості реалізувати свої процесуальні права, у підготовчому судовому засіданні проведено всі процесуальні дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження з метою виконання завдань підготовчого судового засідання, спір між сторонами до судового розгляду не врегульований, підстав для залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі немає.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21 зазначив, що суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті. Отже, заявляючи клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження заявник має навести вагомі обставини, які потребують процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Як зауважує Європейський суд з прав людини, що принцип процесуальної рівності сторін передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 p., заява № 14448/88).

Разом із тим, частиною першою статті 222 ЦПК України передбачено, що головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Крім того, клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження є взагалі необгрунтованим, представником не зазначено, які саме процесуальні дії неможливо вчинити та які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Більше того, це призведе до невиправданого затягування судового розгляду.

Відтак, правових підстав для повернення до стадії підготовчого провадження судом не встановлено.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто у контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін, вирішальним фактором є те, що подання доказів та доведення перед судом їх переконливості - є обов`язком сторін. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Крім того, як зауважує Європейський суд з прав людини, що принцип процесуальної рівності сторін передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з приписами статті 177 ЦПКУ позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин і наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Беручи до уваги предмет спору, заявлені вимоги і наявні у матеріалах справи докази, з метою повного, всебічного з`ясування обставин справи, ухвалення законного та обгрунтованого рішення, а також враховуючи, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, практику Європейського суду з прав людини, яка зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання та долучення доказів, так як відомості, які містяться у вказаних документах, можуть мати важливе значення для встановлення всіх фактичних обставин та правильного вирішення справи, ухвалення законного та обгрунтованого рішення.

З приводу доводів представниці відповідачки стосовно визнання неналежним та недостовірним доказом по справі № 638/9352/23 та виключення з числа доказів «свидетельство о расторжении брака 1-РЕ № 632473 дата выдачи 20 февраля 2017 року», що надане до суду ОСОБА_1 як доказ розірвання його шлюбу зі ОСОБА_4 , суд звертає увагу, що згідно приписів ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому згідно приписів частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема:

1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Таким чином, оцінка доказів на предмет їх прийняття, відхилення, належності чи неналежності здійснюється судом при ухваленні судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 127, 252, 253, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання представниці ОСОБА_2 адвокат Юрченко С.О. про повернення до стадії підготовчого провадження - відмовити.

Клопотання представниці ОСОБА_2 адвокат Юрченко С.О. про витребування документів для огляду у судовому засіданні та про долучення документів до матеріалів справи - задовольнити.

Витребувати у позивача ОСОБА_1 оригінал документа, копію якого ним було надано до суду, а саме «свидетельство о расторжении брака» дата выдачи «20 февраля 2017 года», НОМЕР_1 , «место государственной регистрации: Межрайнный отдел ЗАГС № 1 (Дворец бракосочетания» Управления ЗАГС администрации городского округа город Калининград» - для огляду у судовому засіданні.

Витребувати у ОСОБА_1 оригінал рішення мирового судді 2-го судового участка Центрального району м. Калінінграда від 17 січня 2017 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (решение мирового судьи 2-го судебного участка Центрального района г. Калининграда от 17 января 2017 года) - для огляду у судовому засіданні.

Поновити процесуальний строк та долучити до матеріалів справи № 638/9352/23 в якості доказу відповідь мирового судді 2-го судового участка Центрального району м. Калінінграда на адвокатський запит (вих. № 2314 від 18 вересня 2025 року, апостильовано 13 листопада 2025 року уповноваженим органом).

Долучити до матеріалів справи № 638/9352/23 нотаріально посвідчений переклад відповіді мирового судді 2-го судового участка Центрального району м. Калінінграда на адвокатський запит (вих. № 2314 від 18 вересня 2025 року, апостильовано 13 листопада 2025 року уповноваженим органом), здійснений 04 лютого 2026 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Епіфанцевою Н.В., реєстровий № 2131.

Відкласти судове засідання на 06 квітня 2026 року 13 год 30 хв.

Викликати учасників справи в судове засідання.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному веб - порталі судової влади України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В. М. Яковлева