Справа № 185/1155/26
Провадження № 2-з/185/3/26
У Х В А Л А

29 січня 2026 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову, -

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_1 адвокат Євдокимова Юлія Вікторівна звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, відповідно до якої просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «BMW320I», 2005 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15 травня 2025 року по 18 листопада 2025 перебували у шлюбі, у період якого сторони 08.08.2025 придбали автомобіль марки «BMW320I», 2005 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Право власності, згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу, зареєстровано за ОСОБА_2 . Автомобіль марки «BMW320I», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебуває у ОСОБА_2 та у заявника відсутній доступ до автомобіля. Наразі заявником готується позовна заява про поділ майна подружжя. Не застосування заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду про поділ майна подружжя в майбутньому.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його опису, опечатуванні та передачі його на зберігання.

Заявником не обґрунтовано необхідність обрання саме арешту, як виду забезпечення позову, оскільки застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно може призвести до негативних незворотних наслідків для власника цього майна.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 08.08.2025 ТСЦ 1247, ОСОБА_3 , яка у подальшому змінила прізвище на ОСОБА_4 , є власником транспортного засобумарки «BMW320I», 2005 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Отже, оскільки між сторонами дійсно спір виник стосовно майна, яке за твердженням заявника набуто в період шлюбу, сторона вважає, що набуте майно є спільним майном подружжя і вона має право на частку в спільному майні, суд, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог заявника, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження вищевказаного рухомого майна.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Окрім цього, такі вжиті судом заходи забезпечення позову є заходами тимчасового характеру, узгоджуються з предметом та підставами позову, не порушують права будь-яких осіб на володіння та користування спірним майном, а лише встановлюють заборону на його розпорядження на користь третіх осіб на час розгляду цій справи судом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 157, 260, 261, 353, 354, 355 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , державним реєстраторам, ТСЦ та іншим уповноваженим на вчинення реєстраційних дій особам вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу відчуження транспортного засобумарки «BMW320I», 2005 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову відмовити.

Суд роз`яснює ОСОБА_1 , що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник повинен пред`явити позов протягом 10 днів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 152 ЦПК України.

Ухвала є обов`язковою на всій території України та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцять днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відомості про сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя В.М. Бондаренко