_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/59/26
УХВАЛА

03.02.2026 року

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Кондратенко Ю.Д. розглянувши в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 , яка представляє інтереси ОСОБА_2 , про встановлення особи -

встановив :

Буренкова через свого представника адвоката Крицину Ю.А. звернулася з даної заявою до суду у якій просила встановити особу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.Севастополь.

В обґрунтування зазначила, що ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) народилася у м.Севастополь ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 1993 році здобула неповну середню освіту у загальноосвітній школі №37 м.Севастополя, і утому ж році вступила до Севастопольського будівельного технікуму. У 1995 році вона вийшла заміж за ОСОБА_5 та змінила прізвища на ОСОБА_3 . У 1996 році у неї народилася дитина. У 2000 році вона отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон, у зв`язку з зміною постійного місця проживання росія. Паспорт громадянина України вона здала до відділу віз та реєстрацій та отримала адресний лист вибуття складений 27.09.2000р.

У подальшому з метою отримання паспорту громадянина України вона зверталася до консульської установи України, закордонних дипломатичних установ, урядових контактних центрів, та їй було роз`яснено порядок оформлення закордонного паспорта України.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси у справі №947/4176/24 задоволено заяву ОСОБА_3 про встановлення факту проживання на території України станом на 1991 рік.

При зверненні до органу ДМС України вона знову отримала відмову при реалізації права на отримання паспорта громадянина України.

Заявниця та її представник вважають, що вичерпали позасудові засоби для встановлення особи ОСОБА_3 , а тому звернулися до суду.

Представник заінтересованої особи подав до суду письмові пояснення у яких проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не надано рішення ДМС про неможливість встановлення особи після проведення процедури ідентифікації, як то передбачено Порядком №302 п.43, а саме, що у виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи.

Представник заявниці у засідання не прибула, подала заяви про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Севастополь. У 1993 році вона здобула неповну середню освіту у загальноосвітній школі №37 м.Севастополя. 20.12.1995 року Каширіна зареєструвала у відділі реєстрації актів громадянського стану Нахімовського району м.Севастополя, актовий запис №753, шлюб з ОСОБА_5 , та змінила прізвище на « ОСОБА_3 ». Згідно листка вибуття від 29.09.2000 її було знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку з вибуттям на постійне місце проживання до росії м.Санкт-Петербург.

Стороною заявниці на підтвердження своїх вимог суду було надано наступні докази у копіях:

-паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , строк дії якого сплинув 03.10.2010;

-«Вид на жительство в росийськой федерации» НОМЕР_2 , строк дії якого сплинув 18.04.2007;

-Свідоцтво про укладення шлюбу між : ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 4.08.1972;

-Адресный листок убытия форма №20 від 29.09.2000;

-Свідоцтво про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 ;

-Лист Державної міграційної служби України від 25.08.2025 №6.1-9150/1-25;

-Лист Міністерства закордонних справ України від 25.10.2023 №71/19-091-127683;

-Лист Державної міграційної служби України від 17.07.2025 №Б-6795-25

6.1/4583-25;

-Свідоцтво про неповну загальну середню освіту НОМЕР_4 від 12.06.1993;

-Лист Міністерства освіти України від 29.12.2023 №4/5146-23;

-Лист Державної міграційної служби України від 29.12.2023 №Б-10486-23/6.1/5406-23;

-Лист Державної міграційної служби України від 31.01.2024 №Б-36-24/6.1/604-24;

-Копія рішення Київського районного суду м.Одеси у справі №947/4176/24 від 04.06.2024;

-Відповідь Державної податкової служби України від 19.12.2023 №2337/6/21-22-12-02-04.

З листа Міністерства закордонних справ України від 25.10.2023 №71/19-091-127683 вбачається, що Буренкова зверталася до Консула України в м.Анталія, однак не надала дійсних документів, які ь підтверджували її особу та громадянство України. Консульством було проведено заходи передбачені законодавством для встановлення особи та перевірки належності до громадянства України, за результатами яких провести вичерпні перевірки не вдалося, підтвердження громадянства для встановлення особи не було надано.

Листами Державна міграційна служба України неодноразово сповіщала заявницю про необхідність проведення процедури ідентифікації, як то передбачено Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ №302 від 25.03.2015.

Суд, з урахуванням встановлених обставин справи, дійшов таких висновків.

Згідно абз. 1,3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюється із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина, Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 16 3акону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус» оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 285 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну» (далі Порядок № 285).

Відповідно до п.22 Порядку №285, рішення про оформлення посвідчення приймається консульською посадовою особою дипломатичної установи за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності до громадянства України або статусу особи без громадянства, яка має право на постійне проживання в Україні, чи іноземця та особи без громадянства, яких в Україні визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, шляхом внесення власноручного запису у відведеному для цього місці заяви-анкети.

У пункті 39 цього Порядку передбачено, що Дипломатична установа має право відмовити в оформленні та видачі посвідчення у разі, коли дані, отримані з відомчих інформаційних систем, баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують інформації, наданої заявником/компетентним органом іноземної держави.

Пунктом 40 Порядку № 285 визначено, що у письмовому рішенні про відмову в оформленні посвідчення (додаток 2), яке доводиться до відома заявника/компетентного органу іноземної держави в порядку і строки, встановлені законодавством, зазначаються підстави для відмови. Заявник/компетентний орган іноземної держави має право повторно звернутися до дипломатичної установи в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими відмовлено в оформленні та видачі посвідчення.

Рішення про документування особи у закордонній дипломатичній установі України може бути прийнято виключно за результатами ідентифікації заявника, що регламентовано пунктом 6 статті 16 3акону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус».

Статтею 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус», визначено, що якщо особу не можливо ідентифікувати, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

За наслідками процедури встановлення особи складається Акт або приймається рішення про відмову у внесенні інформації до Реєстру (ч. 5 ст. 10 Закону).

Порядок проведення процедури встановлення особи затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України».

Відповідно до п. 43 Порядку № 302, вказана процедура проводиться шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Мін`юсту, територіальних органів Національної поліції, ДПС, навчальних закладів, військових частин, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник.

Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців.

У разі відсутності документів з фотокарткою/відцифрованим образом обличчя особи, отриманих з державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи шляхом опитування свідків, які були зазначені заявником. Свідками можуть бути дієздатні один із членів сім`ї особи (у тому числі колишня дружина/чоловік), близька особа або сусід, які досягли 14-річного віку та мають документи, що посвідчують особу, які підлягають обов`язковому пред`явленню. Для підтвердження того, що особа є членом сім`ї або близькою особою, подаються документи, що посвідчують відповідні факти (свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про народження, рішення суду та інші документи). У разі відсутності зазначених документів такі відомості перевіряються за наявними даними державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Для підтвердження зареєстрованого місця проживання сусіди особи подають довідку про реєстрацію місця проживання, видану органом реєстрації в установленому законодавством порядку, або витяг з реєстру територіальної громади, а в разі їх відсутності такі відомості перевіряються за наявними даними відомчої інформаційної системи ДМС або за відомостями, внесеними до документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує спеціальний статус. За результатами опитування свідків складається акт встановлення особи за формою, визначеною МВС. У разі встановлення працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС факту невідповідності відомостей, що містяться в документах, поданих заявником та/або свідками, відомостям, що містяться в наявних обліках ДМС, інших державних та єдиних реєстрах, інших інформаційних базах, що перебувають у власності держави, процедура встановлення особи не проводиться.

Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оформлення посвідчення для повернення України проводиться в порядку № 285, яка не передбачає процедуру встановлення особи.

Водночас можливість звернення до суду відповідно до ст.10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус», передбачена лише у разі неможливості встановити особу, яка проводиться в Порядку № 302.

Суд при вирішенні питання чи підлягає справа розгляду в порядку цивільного судочинства, враховує висновки Верховного Суду викладені у постанові від 19.10.2022 у справі № 511/409/20, відповідно до яких Верховний Суд надав оцінку положенням пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Порядку № 302 та статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», відповідно до якої, як вже зазначалось, у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Зокрема Верховний Суд зазначив, що згідно з вимогами вищевказаного законодавства України, вбачається, що у разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «PerezdeRadaCavanilles проти Іспанії» № 2809095).

Також суд при розгляді вказаної справи враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.10.2025у справі № 522/8357/23, відповідно до якої Верховний Суд, не відступаючи від своєї позиції у справі № 511/409/20, зазначив, що відповідно до зазначених нормативних актів, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути свідоцтво про народження особи та рішення ДМС України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.

Як встановлено судом, заявниця з метою проведення процедури встановлення особи заявниця до органів ДМС не зверталась, рішення про відмову у внесенні інформації до Реєстру не виносилось, до компетентних органів з метою отримати візу для прибуття до України (у тому числі з метою отримати паспорт України) не зверталась, рішення про відмову не виносилось.

Отже, ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки заявниця не довела, що вичерпала можливості для встановлення своєї особи в позасудовому порядку, підстави для встановлення її особи в судовому порядку відсутні.

До аналогічних висновків суд дійшов, ураховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.07.2025 у справі № 203/2326/23.

При вирішенні питання щодо закриття провадження на цій підставі суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 06.02.2019 у справі № 522/12901/17-ц, у якій Суд зазначив, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Отже, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтею 255 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її підписання.

Суддя Бескровний Я. В.