Справа № 503/208/25
Провадження № 2/503/167/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Новіцької Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами,

встановив:

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на наступні обставини:

- 10.01.2024 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (надалі за текстом - ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») договір позики № 2585353 про надання кредиту на суму 1000,00 грн на строк 20 днів зі сплатою відсотків за процентною ставкою (фіксована) 3,00% в день. Однак, відповідач не виконав свого обов`язку, не повернув наданий йому кредит та не сплатив відсотки за користування ним в строки, передбачені вищезазначеним договором, внаслідок чого має заборгованість в сумі 3450 грн, з якої 1000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 2450 грн - сума заборгованості за відсотками;

- 22.02.2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договір позики № 79792545 про надання кредиту на суму 7500,00 грн на строк 30 днів зі сплатою відсотків за процентною ставкою (фіксована) 2,5% в день. Однак, відповідач не виконав свого обов`язку, не повернув наданий йому кредит та не сплатив відсотки за користування ним в строки, передбачені вищезазначеним договором, внаслідок чого має заборгованість в сумі 25230 грн, з якої 7500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 17730 грн - сума заборгованості за відсотками.

14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі за текстом - ТОВ «ФК «ЄАПБ») було укладено договір факторингу № 14/06/21, 28.07.2021 року Додаткову угоду № 2 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, 13.06.2022 року Додаткову угоду № 7 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, а також 26.11.2024 року Додаткову угоду № 44 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, згідно умов яких ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому були грошові вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики № 2585353 від 10.01.2024 року та за договором позики № 79792545 від 22.02.2024 року.

У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов, шляхом подання до суду через свого представника позовної заяви, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 28680,00 грн, з якої заборгованість за договором позики № 2585353 від 10.01.2024 року в сумі 3450,00 грн та за договором позики № 79792545 від 22.02.2024 року в сумі 25230,00 грн. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Також в змісті позовної заяви представник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявила клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а також заявила клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначила про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи.

11.02.2025 року ухвалою суду (а.с.48-49) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано позивачем та його представником за довіреністю - Москаленко М.С., у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 13.02.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документу (а.с.52-53), а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 1 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 07.02.2025 року № 03-17/519 (а.с.47), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № 710 про особисте вручення йому 20.02.2025 року рекомендованого поштового відправлення № 404 (а.с.55).

04.03.2025 року до суду поштою надійшов відзив на позовну заяву (відзив) представника відповідача - адвоката Білика В.С. від 25.02.2025 року (а.с.56-63), зданий на пошту 26.02.2025 року (а.с.73), в якому останній просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог посилаючись на ті обставини, що відповідач категорично не визнає позовні вимоги, оскільки у 2024 році ОСОБА_1 перебував у скрутному матеріальному становищі, тому був вимушений звернутися до фінансових установ з метою отримання коштів у позику. Проте кредитні кошти були повернуті частково (доказів цього не збереглися). Водночас зазначив, що про укладення договорів з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та зміст наявних у справі договорів відповідач ОСОБА_1 не пам`ятає, при цьому відзначає, що жодних правовідносин з позивачем не мав і не має, а відтак вважає себе можливою жертвою шахрайських дій третіх осіб. Представник відповідача зазначає, що у нього є сумніви підписання договорів позики саме відповідачем ОСОБА_1 так як матеріали справи не містять доказів ідентифікації кредитором відповідача та обміну між ними одноразовими ідентифікаторами. Також позивачем не надано належних і допустимих доказів перерахування кредитором відповідачу грошових коштів за укладеними договорами, зокрема первинно-облікових документів. Тому представник відповідача вважає договори позики недійсними (нікчемними) та такими, що не створюють для відповідача жодних наслідків. Крім того заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позиками, які були нараховані поза межами строку кредитування, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Окрім того, у змісті вище зазначеного відзиву представник відповідача заявив про стягнення з позивача на користь відповідача судові витрати з оплати гонорару адвоката за надання правничої (правової) допомоги у розмірі 88000 грн. В свою чергу до самого відзиву додано докази його надсилання іншому учаснику справи - позивачу в паперовій формі, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та пункту 2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, а саме опис вкладення до листа (а.с.71) та квитанцію № 1478275 «Поштової служби «Е-Пост» від 26.02.2025 року (а.с.70).

12.03.2025 року до суду поштою надійшла відповідь на відзив представника за довіреністю позивача - Чечельницької А.О. від 07.03.2025 року за Вих. № 008632209 (а.с.74-80), здана на пошту 07.03.2025 року (а.с.108), в якій остання зазначила, що вважає відзив поданий представником відповідача безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Договори позики були підписані відповідачем електронними підписами у вигляді одноразових ідентифікаторів, які були надіслані йому на номер мобільного телефону вказаний ним при заповненні відповідних форм на сайті товариства. При цьому, позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних (позичкових) коштів за укладеними договорами, оскільки не є первинним кредитором (позикодавцем), проте з огляду на заперечення відповідача проти позову позивач виконав запит до первинного кредитора, за наслідком якого було отримано детальний розрахунок заборгованості та докази, що підтверджують надання (перераховування) коштів відповідачу за укладеними договорами. Окрім того висловила заперечення з приводу стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі 88000 грн, оскільки вважає, що такий розмір є неспівмірним зі складністю цієї справи, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, також відсутній детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу, а відтак просила відмовити у стягненні цих судових витрат. В свою чергу до самої відповіді на відзив додано докази її надсилання іншому учаснику справи, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43, пункту 2 ч.5 ст. 178 та ч.3 ст. 179 ЦПК України, а саме представнику відповідача - адвокату Білику В.С. у паперовій формі листом з описом вкладення - копію списку № 07.03.2025_4 (ф.103 Рекомендовані листи) згрупованих відправлень «Рекомендований лист», в якому значиться рекомендоване відправлення № 337 для представника відповідача (а.с.107) та копія фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 07.03.2025 року про оплату послуг за пересилання рекомендованого листа № 337 (а.с.107).

20.03.2025 року ухвалою суду (а.с.117-118) відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Білика В.С. про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

26.03.2025 року до суду поштою надійшла заява представника відповідача - адвоката Білика В.С. від 21.03.2025 року про надання підсумкових пояснень суду (а.с.130-135), здану на пошту 21.03.2025 року (а.с.141), які фактично є запереченням, в якому останній просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог та зазначив, що відповідач не використовував одноразових ідентифікаторів для підписання договорів, а матеріали справи не містять доказів цих обставин. Водночас зазначено, що отримання від банку документів щодо зарахування коштів відповідачу не підтверджує, укладення договорів позики, натомість у разі встановлення в судовому порядку обставин, що відповідачем отримано певні грошові кошти ним не заперечується можливість повернення цих коштів належному володільцю у разі наявності на це підстав. Також представник відповідача вважав посилання позивача на завищену вартість судових витрат відповідача в розмірі 88000 грн необґрунтованими. В свою чергу до самої заяви (заперечення) додано докази її надсилання іншому учаснику справи - позивачу, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43, пункту 2 ч.5 ст. 178 та ч.3 ст. 180 ЦПК України, а саме опис вкладення до листа (а.с.140), квитанцію № 1512999 «Поштової служби «Е-Пост» від 21.03.2025 року (а.с.139) та квитанцію про оплату послуг за пересилання відправлення № 1512999 (а.с.138).

04.06.2025 року ухвалою суду витребувано докази від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо приналежності відповідачу відповідного банківського рахунку та зарахування на нього коштів за транзакціями в розмірах позик у відповідний проміжок часу.

04.02.2026 року судом від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримано відповідь на виконання вище зазначеної ухвали.

У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

- щодо стягнення заборгованості за договором позики № 2585353 від 10.01.2024 року:

10.01.2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договір позики (фіксованою процентною ставкою) № 2585353 (а.с.21-23), з використанням для його підписання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «nW3YeanayB», згідно умов якого відповідач отримав позику в розмірі 1000,00 грн на строк (строк дії договору) 20 днів, тобто по 30.01.2024 року (останній день), зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 3,00 % в день (базова, фіксована процентна ставка), знижена процентна ставка становить - 1,00% в день, а процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) - 3,50% (але вона не застосовується в період воєнного стану), орієнтовна загальна вартість позики становить 1200,00 грн.

Згідно пункту 1 за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики.

Окрім того, у пункті 5.3 цього Договору передбачено, що Позичальнику до моменту підписання договору вивчив і зрозумів цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), які розміщенні на сайті та містять їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі.

В свою чергу пунктом 6 цього Договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов Договору в бік погіршення для позичальника. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням Строку Позики обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження Строку Позики та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між Сторонами, а також відображаються Позичальнику в особистому кабінеті.

Водночас із цим у пункті 4 цього Договору сторонами було узгоджено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами.

При цьому, в пункті «30. Юридичні адреси та реквізити сторін» договору позики (з фіксованою процентною ставкою) № 2585353 від 10.01.2024 року (а.с.23) стосовно особи позичальника ОСОБА_1 зазначений номер його мобільного телефону НОМЕР_1 , адресу його електронної пошти та номер його рахунку: НОМЕР_2 .

Одночасно із зазначеним договором позики ОСОБА_1 , з використанням згаданого вище одноразового ідентифікатору «nW3YeanayB», також була підписана Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.23 на звороті-24), яка є Додатком № 1 до Договору позики № 2585353 від 10.01.2024 року та який містив в собі розрахунок позики за 20 днів строку кредитування в період з 10.01.2024 року по 30.01.2024 року, згідно якого сума кредиту становить 1000,00 грн, а проценти за користування кредитом становлять 200,00 грн, що разом становить 1200,00 грн.

В свою чергу інформація надана суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за Вих.№ 20.1.0.0.0/7-260120/97689-БТ від 26.01.2026 року, на виконання ухвали суду від 04.06.2025 року, підтверджує те, що відповідачу ОСОБА_1 в банку було емітовано картку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), на яку 10.01.2024 року було зарахування коштів на суму 1000,00 грн, платник FUIB MoneyTransfer, Visa Direct.

Однак, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав свого обов`язку за договором позики у повному обсязі, а саме та не повернув надану йому позику і не сплатив відсотки за користування нею в строки, передбачені договором, внаслідок чого станом на 16.05.2024 року мав заборгованість в сумі 3450,00 грн, з якої 1000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 2450,00 грн - сума заборгованості за відсотками, які були нараховані за період з 10.01.2024 року по 29.04.2024 року (тобто протягом 20 денного терміну строку кредитування в період з 10.01.2024 року по 30.01.2024 року та протягом 90 денного терміну пролонгації в період з 31.01.2024 року по 29.04.2024 року, передбаченого пунктом 4 договору позики), що підтверджує відповідний розрахунок заборгованості складений ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с.88-91). При цьому, згідно змісту згаданого розрахунку відповідачем ОСОБА_1 протягом всього строку не було здійснено жодного платежу на погашення тіла позики та/або відсотків за користування позикою.

14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21 (а.с.12-14 і 92-95), а також 28.07.2021 року Додаткову угоду № 2 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.15), 13.06.2022 року Додаткову угоду №7 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.16), 16.05.2024 року Додаткову угоду № 24 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.25), згідно умов яких ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому під № 3210 була зазначена грошова вимога до боржника ОСОБА_1 за договором позики № 2585353 від 10.01.2024 року, що підтверджують витяги з Реєстру боржників № 24 від 16.05.2024 року (а.с.27 і 96-99), а також копія акту прийому-передачі Реєстру Боржників № 24 від 16.05.2024 року (а.с.26).

При цьому, суд відзначає, що згідно змісту витягу з Реєстру боржників № 24 (а.с.27 і 96-99) відступалося право вимоги за зобов`язанням в розмірі 3450,00 грн, з якої 1000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, а 2450,00 грн - заборгованість за відсотками.

Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті АТ «ТАСКОМБАНК» № 21338 від 21.05.2024 року (а.с.100) ТОВ «ФК «ЄАПБ» було здійснено оплату ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди № 24 від 16.05.2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року.

Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» також було складено власний розрахунок заборгованості за договором позики № 2585353 від 10.01.2024 року станом на 31.12.2024 року (а.с.28), згідно змісту якого остання в загальному розмірі становить 3450,00 грн, з якої 1000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, а 2450,00 грн - заборгованість за відсотками.

- щодо стягнення заборгованості за договором позики № 79792545 від 22.02.2024 року:

22.02.2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79792545 (а.с.8-10), з використанням для його підписання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «76484», згідно умов якого відповідач отримав позику в розмірі 7500,00 грн на строк (строк дії договору) 30 днів, тобто по 22.03.2024 року (останній день), зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 2,5 % в день (базова, фіксована процентна ставка), денна процентна ставка, яка застосовується протягом первісного строку кредитування, - 0,38% в день, а процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) - 2,70% (але вона не застосовується в період воєнного стану), орієнтовна загальна вартість позики становить 8355,00 грн.

Згідно пункту 1 за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики.

Окрім того, у пункті 5.3 цього Договору передбачено, що Позичальнику до моменту підписання договору вивчив і зрозумів цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), які розміщенні на сайті та містять їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі.

В свою чергу пунктом 6 цього Договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов Договору в бік погіршення для позичальника. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням Строку Позики обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження Строку Позики та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між Сторонами, а також відображаються Позичальнику в особистому кабінеті.

Водночас із цим у пункті 4 цього Договору зазначено, що сторони відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України домовилися про те, що у випадку невиконання позичальником свого обов`язку із повернення позики у в останній день строку користування позикою, позичальник отримує право користування кредитом без застосування по відношенню до позичальника штрафних санкцій (у тому числі процентної ставки за понадстрокове користування позикою) протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами, на які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п.п. 2.3 п. 2 договору.

При цьому, в пункті «29. Юридичні адреси та реквізити сторін» договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79792545 від 22.02.2024 року (а.с.10) стосовно особи позичальника ОСОБА_1 зазначений номер його мобільного телефону НОМЕР_1 , адресу його електронної пошти та номер його рахунку: НОМЕР_2 .

Одночасно із зазначеним договором позики ОСОБА_1 , з використанням згаданого вище одноразового ідентифікатору «76484», також була підписана Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.10 на звороті-11), яка є Додатком № 1 до Договору позики № 79792545 від 22.02.2024 року та який містив в собі розрахунок позики за 30 днів строку кредитування в період з 22.02.2024 року по 22.03.2024 року, згідно якого сума кредиту становить 7500,00 грн, а проценти за користування кредитом становлять 855,00 грн, що разом становить 8355,00 грн.

В свою чергу інформація надана суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за Вих.№ 20.1.0.0.0/7-260120/97689-БТ від 26.01.2026 року, на виконання ухвали суду від 04.06.2025 року, підтверджує те, що відповідачу ОСОБА_1 в банку було емітовано картку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), на яку 22.02.2024 року було зарахування коштів на суму 7500,00 грн, платник CMV, KYIV.

Однак, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав свого обов`язку за договором позики у повному обсязі, а саме та не повернув надану йому позику і не сплатив відсотки за користування нею в строки, передбачені договором, внаслідок чого станом на 19.07.2024 року мав заборгованість в сумі 25230,00 грн, з якої 7500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 17730,00 грн - сума заборгованості за відсотками, які були нараховані за період з 22.02.2024 року по 20.06.2024 року (тобто протягом 30 денного терміну строку кредитування в період з 22.02.2024 року по 22.03.2024 року та протягом 90 денного терміну пролонгації в період з 23.03.2024 року по 20.06.2024 року, передбаченого пунктом 4 договору позики), що підтверджує відповідний розрахунок заборгованості складений ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с.88-90). При цьому, згідно змісту згаданого розрахунку відповідачем ОСОБА_1 протягом всього строку не було здійснено жодного платежу на погашення тіла позики та/або відсотків за користування позикою.

14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21 (а.с.12-14 і 92-95), а також 28.07.2021 року Додаткову угоду № 2 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.15), 13.06.2022 року Додаткову угоду №7 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.16), 16.05.2024 року Додаткову угоду № 24 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.25), згідно умов яких ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому під № 4465 була зазначена грошова вимога до боржника ОСОБА_1 за договором позики № 79792545 від 22.02.2024 року, що підтверджують витяги з Реєстру боржників № 24 від 16.05.2024 року (а.с.19 і 101-104), а також копія акту прийому-передачі Реєстру Боржників № 24 від 16.05.2024 року (а.с.26).

При цьому, суд відзначає, що згідно змісту витягу з Реєстру боржників № 24 (а.с.19 і 101-104) відступалося право вимоги за зобов`язанням в розмірі 25230,00 грн, з якої 7500,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, а 17730,00 грн - заборгованість за відсотками.

Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті АТ «ТАСКОМБАНК» № 21338 від 21.05.2024 року (а.с.100) ТОВ «ФК «ЄАПБ» було здійснено оплату ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди № 24 від 16.05.2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року.

Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» також було складено власний розрахунок заборгованості за договором позики № 79792545 від 22.02.2024 року станом на 31.12.2024 року (а.с.20), згідно змісту якого остання в загальному розмірі становить 25230,00 грн, з якої 7500,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, а 17730,00 грн - заборгованість за відсотками.

Нормативно-правове застосування

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Висновки суду

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

- щодо заперечень проти позову

У змісті відзиву на позовну заяву (а.с.57) представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Білик В.С. заперечував проти стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідач можливо став жертвою шахрайських дій третіх осіб, бо відповідач не пам`ятає наявних у справі договорів.

Однак, суд відзначає, що суми позик за договорами № 2585353 від 10.01.2024 року і № 79792545 від 22.02.2024 року були переказані на банківську картку емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК» саме на відповідача ОСОБА_1 .

Окрім того, у змісті відзиву на позовну заяву (а.с.56) представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Білик В.С. зазначив номер телефону контактним з відповідачем ОСОБА_1 НОМЕР_1 , який був зазначеним контактним у змісті пунктів «Юридичні адреси та реквізити сторін самих договорів позики № 2585353 від 10.01.2024 року (а.с.23) і № 79792545 від 22.02.2024 року (а.с.10).

Таким чином суд не вбачає обставин того, що кошти за цими договорами були отримані третьою особою, а самі угоди не стосувалися волі відповідача, а відтак згадані посилання спростовуються встановленими судом обставинами.

Також суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на ті обставини, що кошти за договорами позики були частково повернуті відповідачем ОСОБА_1 , але доказів цього не збереглися, оскільки суд вважає, що перерахування коштів залишило б відповідну інформацію про фінансову(-і) операцію(-ії) в банківських установах, а відтак у відповідача існувала можливість отримати підтверджуючі документи навіть за умов їх втрати, в тому числі шляхом заявлення клопотання про витребування доказів у випадку відсутності можливості здобути їх після докладання власних зусиль для цього.

- щодо обґрунтованості позову про стягнення заборгованості за договором позики № 2585353 від 10.01.2024 року:

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики № 2585353 від 10.01.2024 року, укладеним з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», щодо повернення тіла позики та сплати відсотків за користування позикою в повному обсязі, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ЄАПБ» до ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом позики) в сумі 1000,00 грн, але частковому задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 200,00 грн. що разом становить 1200,00 грн, з огляду на наступне.

Окремо суд відзначає ту обставину, що орієнтовна загальна вартість позики у розмірі саме 1200,00 грн була обумовлена сторонами при укладенні договору позики № 2585353 від 10.01.2024 року, а саме у змісті як самого згаданого договору (а.с.21) і Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.23 на звороті-24), яка є Додатком № 1 до договору позики № 2585353 від 10.01.2024 року.

Із розрахунків заборгованості доданих до позовної заяви, які складені ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с.88-91) і ТОВ «ЄАПБ» (а.с.28) вбачається, що за договором позики № 2585353 від 10.01.2024 року відсотки боржнику ОСОБА_1 були нараховані за період з 10.01.2024 року по 29.04.2024 року.

Однак, у пункті 2.2 договору позики його сторонами було узгоджено ту умову, що позика надається строком на 20 днів.

Таким чином останнім 20 днем строку позики було 30.01.2024 року, яка є датою повернення позики (останній день).

Водночас із цим у преамбулі договору позики (а.с.21) сторонами було узгоджено, що позика надається на погоджений умовами договору строк.

При цьому, зі змісту розрахунку складеного ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с.88-91) вбачається те, що з моменту отримання кредиту відповідач ОСОБА_1 не здійснив жодної сплати для погашення як тіла позики так і відсотків за користування нею.

Таким чином 30.01.2024 року строк кредитування закінчився.

З огляду на зазначене заборгованість за нарахованими і не сплаченими відсотками за користування кредитом існувала лише за період з 10.01.2024 року по 30.01.2024 року в розмірі 200,00 грн (10 грн Х 20 днів = 200 грн).

Окремо суд відзначає ту обставину, що відсотки за користування позикою протягом 20 днів строку позики/строку дії договору у розмірі саме 200,00 грн були обумовлені сторонами при укладенні

Суд відзначає те, що у пункті 4 цього договору (а.с.21 на звороті) сторони передбачали, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами.

Тобто умови договору передбачали нарахування відсотків за користування позикою вже після закінчення строку позики/строку дії договору.

Однак, суд додатково відзначає те, що договір позики № 2585353 від 10.01.2024 року (а.с.21) і Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.23 на звороті-24), яка є Додатком № 1 до договору позики № 2585353 від 10.01.2024 року, містив умови про строк позики - 20 днів.

В свою чергу ч.1 ст. 631 ЦК України передбачає, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У ч.1-2 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Також у пункті 3 ч.3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII передбачено, що інформація, що надається кредитодавцем споживачу кредитодавцем до укладення договору про споживчий кредит має містити відомості про строк кредитування кредитом.

Таким чином умови договору позики мають бути сформульовані в такий спосіб, який об`єктивно дозволяє визначити строк дії договору / строк позики.

Проте положення пункту 4 договору позики № 2585353 від 10.01.2024 року містять умови про нарахування процентів поза межами строку дії цього договору.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) відзначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з чим суд вважає, що обґрунтованим є стягнення з відповідача ОСОБА_1 відсотків за користування позикою в період з 10.01.2024 року по 30.01.2024 року в розмірі 200,00 грн, а заявлений позивачем ТОВ «ЄАПБ» до стягнення з відповідача розмір заборгованості нарахованої за відсотками в період після 30.01.2024 року, зокрема які були нараховані ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і ТОВ «ЄАПБ» з 31.01.2024 року по 29.04.2024 року у своїх розрахунках (а.с.28, 88-91) є безпідставними, а тому задоволенню не підлягає.

- щодо обґрунтованості позову про стягнення заборгованості за договором позики № 79792545 від 22.02.2024 року:

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики № 79792545 від 22.02.2024 року, укладеним з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», щодо повернення тіла позики та сплати відсотків за користування позикою в повному обсязі, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ЄАПБ» до ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом позики) в сумі 7500,00 грн, але частковому задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 855,00 грн. що разом становить 8355,00 грн, з огляду на наступне.

Окремо суд відзначає ту обставину, що орієнтовна загальна вартість позики у розмірі саме 8355,00 грн була обумовлена сторонами при укладенні договору позики № 79792545 від 22.02.2024 року, а саме у змісті як самого згаданого договору (а.с.8) і Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.10 на звороті-11), яка є Додатком № 1 до договору позики № 79792545 від 22.02.2024 року.

Із розрахунків заборгованості доданих до позовної заяви, які складені ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с.81-87) і ТОВ «ЄАПБ» (а.с.20) вбачається, що за договором позики № 79792545 від 22.02.2024 року відсотки боржнику ОСОБА_1 були нараховані за період з 22.02.2024 року по 20.06.2024 року.

Однак, у пункті 2.2 договору позики його сторонами було узгоджено ту умову, що позика надається строком на 30 днів.

Таким чином останнім 30 днем строку позики було 22.03.2024 року, яка є датою повернення позики (останній день).

Водночас із цим у преамбулі договору позики (а.с.8) сторонами було узгоджено, що позика надається на погоджений умовами договору строк.

При цьому, зі змісту розрахунку складеного ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с.81-87) вбачається те, що з моменту отримання кредиту відповідач ОСОБА_1 не здійснив жодної сплати для погашення як тіла позики так і відсотків за користування нею.

Таким чином 22.03.2024 року строк кредитування закінчився.

З огляду на зазначене заборгованість за нарахованими і не сплаченими відсотками за користування кредитом існувала лише за період з 22.02.2024 року по 22.03.2024 року в розмірі 855,00 грн (28,50 грн Х 30 днів = 855 грн).

Окремо суд відзначає ту обставину, що відсотки за користування позикою протягом 30 днів строку позики/строку дії договору у розмірі саме 855,00 грн були обумовлені сторонами при укладенні

Суд відзначає те, що у пункті 4 цього договору (а.с.8 на звороті) сторони відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України домовилися про те, що у випадку невиконання позичальником свого обов`язку із повернення позики у в останній день строку користування позикою, позичальник отримує право користування кредитом без застосування по відношенню до позичальника штрафних санкцій (у тому числі процентної ставки за понадстрокове користування позикою) протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами, на які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п.п. 2.3 п. 2 договору.

Тобто умови договору передбачали нарахування відсотків за користування позикою вже після закінчення строку позики/строку дії договору.

Однак, суд додатково відзначає те, що договір позики № 79792545 від 22.02.2024 року (а.с.8) і Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.10 на звороті-11), яка є Додатком № 1 до договору позики № 79792545 від 22.02.2024 року, містив умови про строк позики - 30 днів.

В свою чергу ч.1 ст. 631 ЦК України передбачає, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У ч.1-2 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Також у пункті 3 ч.3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII передбачено, що інформація, що надається кредитодавцем споживачу кредитодавцем до укладення договору про споживчий кредит має містити відомості про строк кредитування кредитом.

Таким чином умови договору позики мають бути сформульовані в такий спосіб, який об`єктивно дозволяє визначити строк дії договору / строк позики.

Проте положення пункту 4 договору позики № 79792545 від 22.02.2024 року містять умови про нарахування процентів поза межами строку дії цього договору.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) відзначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з чим суд вважає, що обґрунтованим є стягнення з відповідача ОСОБА_1 відсотків за користування позикою в період з 22.02.2024 року по 22.03.2024 року в розмірі 855,00 грн, а заявлений позивачем ТОВ «ЄАПБ» до стягнення з відповідача розмір заборгованості нарахованої за відсотками в період після 22.03.2024 року, зокрема які були нараховані ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і ТОВ «ЄАПБ» з 23.03.2024 року по 20.06.2024 року у своїх розрахунках (а.с.20, 81-87) є безпідставними, а тому задоволенню не підлягає.

- щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

витрати позивача

Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 3028,00 грн, згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів АТ «СЕНС БАНК» від 14.01.2025 року № 93573 (а.с.1).

витрати відповідача

Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18).

Відповідно до копії договору № 348 (про надання правничої (правової) допомоги) (а.с.68-69), укладеного 11.02.2025 року між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Біликом В.С., згідно умов пункту 2.1 якого вартість наданих послуг складається із щомісячних фіксованих платежів на суму по 8000,00 грн до моменту припинення/розірвання цього договору.

При цьому, копія платіжної інструкції № 2.96267503.1 АТ КБ «ПриватБанк» від 19.02.2025 року (а.с.64) підтверджує здійснення відповідачем ОСОБА_1 оплати адвокатом Білик В.С. суми 8000,00 грн, як оплати гонорару адвоката за правничу (правову) допомогу за договором № 348 від 11.02.2025 року.

Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання та понесення відповідачем послуг адвоката в суді першої інстанції, зокрема для складання і подання до суду відзиву (а.с.56-63) та підсумкових пояснень суду (а.с.130-135), які фактично є запереченням.

Водночас із цим у змісті вище зазначеного відзиву (а.с.62-63) представник відповідача - адвокат Білик В.С. заявив про стягнення з позивача на користь відповідача судові витрати з оплати гонорару адвоката за надання правничої (правової) допомоги у розмірі 88000 грн.

В свою чергу представник за довіреністю позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Чечельницька А.О. у змісті відповіді на відзив (а.с.79) в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, зазначаючи про їх завищеність.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Однак, згідно загальних положень про розподіл судових витрат, передбачених пунктом 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

У пунктах 21-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права.

В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Договір № 348 (про надання правничої (правової) допомоги) між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Біликом В.С. був укладений 11.02.2025 року, також 2025 році представником відповідача - адвокатом Біликом В.С. було складено і подано до суду заяви по суті справи (відзив і заперечення).

Суд звертає увагу на те, що ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX (який був чинним на час пред`явлення позову та подання відзиву у даній справі) передбачав, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 2920 гривень, а для працездатних осіб - 3028 гривні. Водночас ст. 8 цього Закону з 1 січня 2025 року встановлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 8000 гривень; а у погодинному розмірі - 48 гривні.

Таким чином заявлений представником відповідача - адвокатом Біликом В.С. до стягнення з позивача розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 88000 грн перевищує більше ніж у 29 рази місячний прожитковий мінімум для працездатних осіб та становить 11 розмірів місячної мінімальної заробітної плати.

В свою чергу сам розмір вартості надання професійної правничої допомоги в представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Білика В.С. в сумі 88000 грн дорівнює 1833,3 розмірам мінімальної заробітної плати у погодинному обрахунку.

Окрім того суд відзначає, що саме 8000 грн є розміром витрат фактично понесених відповідачем ОСОБА_1 , внаслідок сплати такого розміру адвокату (а.с.64).

При цьому, суд зауважує, що предметом судового розгляду є малозначна справа з ціною позову у загальному розмірі 28680 грн, а відтак суд вважає самі розміри судових витрат на професійну правничу допомогу відповідача у сумі 88000 грн є непропорційними до предмету судового розгляду у даній справі.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У зв`язку з чим, суд з врахуванням принципу пропорційності, вважає обґрунтованим розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у даній категорії справ не має перевищувати 5000 грн, а тому необхідно зменшити їх розміри до цієї суми.

При цьому, з огляду на реальність понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн суд вважає необхідним відзначити, що сплата витрат на професійну правничу допомогу не є перешкодою для узгодження між адвокатом і відповідачем дійсного їх розміру з врахуванням даного рішення.

Позовні вимоги задоволені частково на 33,31 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто 9555,00 грн х 100% / 28680,00 грн = 33,31), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 66,69 відсотків (100 - 33,31 = 66,69).

Ураховуючи часткове задоволення позову, то суд вважає, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки а саме судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1008,62 грн, які дорівнюють 33,31% від 3028 грн судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду.

Ураховуючи часткове задоволення позову, то суд вважає, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України з позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь позивача відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру позовних вимог в задоволені яких відмовлено, а саме судові витрати у вигляді витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу в розмірі 3334,5 грн, які дорівнюють 66,69% від 5000,00 грн.

Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Тому суд вважає необхідним зобов`язати позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатити відповідачу ОСОБА_1 різницю згаданих судових витрат в розмірі 2325,88 грн (3334,5 грн - 1008,62 грн = 2325,88 грн).

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»; місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; ідентифікаційний код юридичної особи в , до ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 , про стягнення заборгованості за договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за договорами у загальному розмірі 9555 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 00 коп., з якої заборгованість за договором позики № 2585353 від 10.01.2024 року в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн 00 коп.; заборгованість за договором позики № 79792545 від 22.02.2024 року в розмірі 8355 (вісім тисяч триста п`ятдесят п`ять) грн 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати в розмірі 2325 (дві тисячі триста двадцять п`ять) грн 88 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко