ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/88/26Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В.
Провадження № 22-ц/817/289/26 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої Хома М.В.

суддів Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Кметик Володимир Степанович на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року, постановлену суддею Марциновською І.В. у цивільній справі №607/88/26 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Кметика В.С. звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року скаргу повернуто заявнику на підставі ч.5 ст. 448 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кметик В.С. просить ухвалу скасувати, матеріали справи направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування вказує, що суд першої інстанції формально, без урахування завдань цивільного судочинства та принципу пропорційності дійшов помилкового висновку про відсутність повноважень адвоката на підставі поданого ордеру.

Зазначає, що під час оформлення ордеру виникла технічна помилка, яка могла бути усунута шляхом уточнення ордеру або подання додаткових документів, також вважає, що суд не скористався можливістю залишення скарги без руху та надання строку на усунення недоліків, чим порушив право на доступ до суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Повертаючи скаргу, суд першої інстанції дійшов висновку, що адвокат Кметик В.С. не є особою, уповноваженою на представництво інтересів скаржника ОСОБА_1 на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВО №1111194, оскільки згідно вказаного ордеру правнича допомога надається ОСОБА_2 , тоді як скаржником є ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступе.

Частиною 4 статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Стаття 64 ЦПК України визначає, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Положеннями статті 26 Закону визначено, що документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Отже, за змістом частин 1, 3 статті 26 Закону ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору й адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).

Крім того, Рада адвокатів України рішенням від 17 грудня 2012 року № 36 затвердила Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів (далі - Положення), яке є чинним до 1 січня 2022 року в частині форми ордеру.

Пунктом 14 Положення визначено, що ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера.

Згідно з підпунктами 15.3, 15.4 пункту 15 Положення ордер повинен містити посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу/установи, уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Системний аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що одним із документів, що підтверджує повноваження адвоката як представника, є ордер, виданий відповідно до Закону. Ордер, який виданий відповідно до Закону, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

З матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2026 року адвокат Кметик В.С. в інтересах ОСОБА_1 подав скаргу на дії державного виконавця Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Скарга підписана та подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Кметиком В.С., який діє на підставі ордеру серія ВО №1111194 від 11 листопада 2025 року. В ордері зазначено, що правову допомогу адвокат Кметик В.С. надає на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 11 листопада 2025 року.

Зміст поданих разом зі скаргою документів у їх сукупності дає можливість встановити наявність повноважень представника.

Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Кметик В.С. при заповненні ордеру на представництво інтересів ОСОБА_1 допустив помилку, яка має технічний характер вказав імя скаржника " ОСОБА_3 , замість правильного ОСОБА_4 .

Суд фактично ототожнив технічну описку з відсутністю повноважень представника.

Згідно з ч.7 ст.177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно ст.185 ЦПК України суд, встановивши. що заяву подано без додержання вимог ст.175 і 177 ЦПК України постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надає строк для усунення недоліків.

За таких обставин суд першої інстанції порушив приписи ст.185 ЦПК України, оскільки постановлення ухвали про повернення позовної заяви (скарги в даному випадку) без надання строку на усунення недоліків свідчить про надмірний формалізм при вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, позаяк доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мігараль Есколано та інші проти Іспанії» та в рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Кметик Володимир Степанович - задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року.

Головуюча М.В. Хома

Судді Б.О. Гірський

О.З. Костів