"16" лютого 2026 р. Справа № 363/104/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., розглянувши заяву представника позивача адвоката Докукіної Тетяни Вікторівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком,

ВСТАНОВИВ:

07.01.2026 до Вишгородського районного суду Київської області представником позивача адвокатом Докукіною Т.В. подано вказану вище позовну заяву, у якій позивач просить:

позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з їхнім батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою їхньої реєстрації: АДРЕСА_1 .

Після виконання судом вимог частин шостої та восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області прийнято до розгляду позовну заяву та відкрити провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком. Розгляд справи призначено у загальному позовному провадженні у підготовче засідання на 17.03.2026 о 10:00. Також, вказаним судовим рішення, у порядку статті 19 СК України, зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області надати суду висновки щодо розв`язання спору.

12.02.2026 до суду, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 13.02.2026), представником позивача адвокатом Докукіною Т.В. подано заяву про забезпечення позову, у якій адвокат просить, до ухвалення рішення у справі №363/104/26 та набранням цього рішення законної сили, забезпечити позов шляхом заборони виїзду за кордон дітям, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що ОСОБА_2 з серпня 2025 року переховує спільних дітей та не виходить на зв`язок. У грудні 2025 року ОСОБА_2 звернулась за медичною допомогою для сина ОСОБА_3 до Міської клінічної багатопрофільної лікарні №17, про що було повідомлено відділ поліції №1 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області. Станом на теперішній час у батька ОСОБА_1 існують великі побоювання, що колишня дружина ОСОБА_2 вивезе спільних дітей за кордон і він більше ніколи не побачить дітей. Ці побоювання виникли, бо ОСОБА_2 абсолютно не виходить на зв`язок і чинить перешкоди ОСОБА_1 як батьку, брати участь у вихованні та спілкуванні з дітками. У зв`язку із тим, що діти сторін є громадянами України, вони не можуть бути протиправно вивезені як до тимчасово окупованих територій, так і до інших країн проти їх волі, без письмового дозволу та без відому батька, оскільки зміна звичайного соціального, культурного, мовного середовища людей впливає на їх подальше життя, розвиток та виховання, а вивезення дітей проти їх полі до небезпечних регіонів може спричинити психологічну травму та небезпеку для їх життя та здоров`я.

Так, відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

З урахуванням відсутності головуючого судді у зв`язку із перебуванням у відпустці у період з 09.02.2026 по 13.02.2026 (п`ятниця), заяву про забезпечення позову передано 16.02.2026 (понеділок), а також те, що, у даному випадку, для вирішення вказаної заяви не є обов`язковим проведення судового засідання з викликом учасників провадження, вказану заяву розглянуто 16.02.2026.

Суд, дослідивши заяву та матеріали справи у цій частині, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач, відповідач та їхні діти проживали за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , проте, як зазначає позивач, 09.08.2025 відповідач ОСОБА_2 забрала їхніх спільних дітей і зникла у невідомому напрямку. Станом на день подання позову, позивачу не відомо про місце перебування його малолітніх дітей, але допускає, що колишня дружина ОСОБА_2 вивезла дітей до міста Харкова. Між сторонами наявний спір щодо позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітніх дітей, а також визначення їх місця проживання з позивачем, що є предметом розгляду у цій справі.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Таким чином у частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У постанові Об`єднаної палати Верховного суду 14.02.2022 у справі № 754/7569/21 (провадження № 61-15886сво21) виклав правовий висновок: «У спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. Саме в таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

В інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим.»

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналіз вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

У постановах Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 643/5842/16- ц (провадження № 61-47217св18) та від 12.02.2020 у справі № 288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19) викладено правовий висновок, що суди відповідно до статей 149, 150 ЦПК України не можуть застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки такий захід не передбачений цивільним процесуальним законом.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду спільних дітей позивача та відповідача за кордон України, не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України, відтак у задоволенні заяви представника позивача адвоката Докукіної Тетяни Вікторівни слід відмовити.

Керуючись статтями 149154, 157, 197, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні заяви представника позивача адвоката Докукіної Тетяни Вікторівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.П. Лукач