Номер провадження: 22-ц/813/1229/26
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СК «АСКО-Донбас Північний» про стягнення коштів, на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Маркарової С.В. 25 липня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування вимог якого послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок ДТП, померла його мати - пішохід ОСОБА_2 .

На момент ДТП відповідальність водія була застрахована відповідачем згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР523984.

Позивач повідомив відповідача про страховий випадок та просив, в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплатити йому компенсацію моральної шкоди в сумі 36000 грн. та понесені витрати на поховання в сумі 22620 грн.

Відповідач від вказаних дій ухилився, надавши лист № 420 від 23.02.2022 року про необхідність надання позивачем вироку суду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути спірні кошти за судовим рішенням.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.07.2024 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з ПАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_1 страхову виплату в сумі 58620 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.07.2024 року заяву ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що як судом першої інстанції, так і органами досудового розслідування кримінального провадження №0000429 не було встановлено, що завдавач шкоди здійснив неправомірні дії, та між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Таким чином, суд передчасно виніс рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 , ґрунтуючись лише на доводах позивача, які не підкріплені відповідними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок ДТП померла пішохід ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 є сином померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Обставини смерті, внаслідок ДТП, ОСОБА_2 підтверджуються відомостями з досудового розслідування № 0000429, листами СУ ГУНП в Одеській області, свідоцтвом про смерть останньої серії НОМЕР_2 , висновком судово-медичної експертизи трупу № 1250 від. 30.07.2021 року.

На момент ДТП відповідальність водія транспортного засобу номерний знак НОМЕР_3 була застрахована відповідачем згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР523984.

Позивач, у передбачений законом річний строк з моменту ДТП, повідомив відповідача про страховий випадок та просив в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатити йому компенсацію моральної шкоди в сумі 36000 грн. та понесені витрати на поховання в сумі 22620 грн. (повідомлення про ДТП від 10.02.2022 року, заяви на виплату страхового відшкодування від 10.02.2022 року, 06.04.2022 року).

У листі № 420 від 23.02.2022 року відповідачем зазначено про необхідність надання позивачем вироку суду для отримання суми страхового відшкодування.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом № 1961-IV.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону № 1961-IV визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у ст. 27 Закону № 1961-IV. Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 27.3 Закону України №1961-IV встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що особою, яка має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , є її син ОСОБА_1 .

З наведених підстав суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути грошове відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна останньому у зв`язку із смертю його матері внаслідок ДТП у розмірі 36000 грн.

Згідно вимог ст. 27.4 Закону №1961-IV, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до копій договорів-замовлень від 26.03.2021 року, квитанції до прибуткового касового ордера №1/260321, позивач поніс витрати на поховання матері на загальну суму 22620 грн.

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути: 36000 грн. - моральної шкоди; 22620 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного з відшкодуванням витрат на поховання, а всього 58620 грн., що в даному випадку не перевищує суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика.

Доводи апеляційної скарги представника ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» про те, що як судом першої інстанції, так і органами досудового розслідування кримінального провадження №0000429 не було встановлено, що завдавач шкоди здійснив неправомірні дії, та між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, є необгрунтованими, виходячи з наступного.

Грошовим є зобов`язання, яке складається з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не є підставою для призупинення виплати страхового відшкодування, заподіяного внаслідок ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача, а відтак страховик хоча і не завдав шкоди, але є зобов`язаним субєктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди (постанова Верховного Суду від 22.12.2023 року справа №345/3049/22, провадження №61-11031св23).

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу загиблої ОСОБА_2 або непереборної сили, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача, у зв`язку з чим, страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», порядку.

Враховуючи наведені висновки, а також предмет і підстави заявленого позову, характер спірних правовідносин, слід дійти висновку, що відсутність рішення у кримінальному провадженні не є перешкодою для вирішення цього спору.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам відзиву на позовну заяву, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25.07.2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2026 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе