У Х В А Л А

про відмову у прийнятті визнання позову відповідачами

16 лютого 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Майор Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Представник позивача мотивує позовні вимоги тим, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована і постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 . Даний будинок був побудований в 1990 році в шлюбі з її чоловіком, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не відкривалась, оскільки будинок АДРЕСА_1 не був зданий в експлуатацію і зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 436634252 від 23.07.2025р. та листом приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Фозкош М.М.№ 6/01-16 від 09.05.2025р.

Вказує, що в 2004 році була зареєстрована будинкова книга за адресою знаходження побудованого будинку і за цією адресою були зареєстровані: мати- ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 , 1985 р.н. та син ОСОБА_4 , 1981 р.н. Дана обставина підтверджується довідкою про склад сім`ї , виданої ТОВ «Наш Добробут» від 17.03.2020р. № 190, а також відповіддю на запит адвоката Кудіної М.Г. Ужгородської міської ради № 2726/02.4-18 від 29.05.2025р.

Зазначає, що з 2012 року відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не проживають фактично в даному будинку, не тримають своїх речей в ньому, не несуть витрати по його утриманню, ремонту, оплаті комунальних послуг. Відповідачі проживають за межами Закарпатської області, мають свої сім`ї і не мають можливості знятися з реєстрації самостійно в умовах воєнного стану в країні. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивачка, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Факт реєстрації відповідачів за адресою побудованого будинку позбавляє позивачку можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг.

Представник вказує, що позивачка має намір в судовому порядку визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за чоловіком, оскільки фактично вона єдина проживала фактично з ним за адресою даного будинку на момент смерті чоловіка , а також 6 місяців після його смерті, що свідчить про фактичне прийняття нею спадщини після смерті її чоловіка, ОСОБА_4 в 2018р.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по його утриманню, а тому позивач вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

З посиланням на викладене, на приписи ст. 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України представник позивача просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 ; Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Ухвалою суду від 28.07.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

03.11.2025 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 подала до суду заяву, згідно якої зазначила, що відповідач позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та підтверджує обставини, якими обґрунтовується позов. Просить суд винести рішення про задоволення позовних вимог на підготовчій стадії розгляду справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду заяву, згідно якої зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та підтверджує обставини, якими обґрунтовується позов. Просить суд винести рішення про задоволення позовних вимог на підготовчій стадії розгляду справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позову, оскільки визнання позову суперечить закону.

Згідно з ч.3 ст.12 та ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Поряд з цим, позивачка звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не виконала процесуального обов`язку з надання жодних належних доказів на підтвердження належності відповідної нерухомості на праві власності позивачці ОСОБА_1 , як і не заявлялось відповідних клопотань про витребування цих доказів.

За наслідком чого, судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 не підтверджено права власника житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , з якою остання пов`язує наявність порушених її прав, за захистом яких звернулась до суду з цим позовом.

За наслідком чого в сукупності, суд доходить до висновку, що з досліджених належних, допустимих та достовірних доказів не вбачається можливим встановити порушення прав позивача, як власника житлового приміщення, або як наймача житлового приміщення , оскільки належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження зазначеного матеріали справи не містять.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову».

До аналогічного правового висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22).

За таких встановлених обставин визнання позову відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без підтвердження обставин належними доказами суперечить закону, а отже відсутні законні підстави для прийняття визнання відповідачами позову та ухвалення рішення про задоволення позову , оскільки суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачами, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 206, 260-261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у прийнятті визнання позову відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата складання тексту ухвали у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по іншій справі - 16.02.2026.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца