РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого_2026 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Рядчої Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Рожок О.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом прокурора заступника керівника Олешківської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, Херсонської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

Прокурор заступник керівника Олешківської окружної прокуратури Херсонської області звернувся в суд в інтересах держави в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, Херсонської обласної державної адміністраціїз позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 16.05.2016 № 21-1959/18-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку :03:001:0153 площею 2 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області. Право власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_1 зареєстровано 22.06.2016 (номер відомостей про речове право 15148524). Позивач зазначає, що земельна ділянка із кадастровим номером :03:001:0153, право на яку набуто співвідповідачкою, розташована у межах Національного природного парку «Нижньодніпровський», згідно з чинним законодавством свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування спірної земельної ділянки у приватній власності з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», а тому просить суд усунути перешкоди власнику - державі в особі Херсонської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні зазначеною земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 16.05.2016 № 21-1959/18 16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення»; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку; скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0153, а також зобов`язання ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку.

Ухвалою від 05.08.2024 задоволено заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0153 площею 2 га, яка розташована на території Микільської сільської ради Херсонського (Білозерського) району Херсонської області, заборонено ОСОБА_1 розпоряджатися, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0153 з іншими земельними ділянками.

Ухвалою від 23.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача-1 ГУ Держгеокадастру у Херсонській області М.М.Новіков надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та застосувати наслідки спливу строків позовної давності. При відсутності спору, розгляд справи в Херсонському міському суді ініційовано виключно Херсонською обласною прокуратурою на підставі інформації отриманої позивачем під час опрацювання у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, листування з Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України, Херсонською обласною державною адміністрацією (Херсонською обласною військовою адміністрацією), Національним природним парком «Нижньодніпровський» та відомостей з сайту https://kadastr.live. Також, Національний природний парк «Нижньодніпровський» у листі від 23.05.2024 № 207/08 не зазначав про порушення його прав чи створення будь-яких перешкод у користуванні землями природно-заповідного фонду при реєстрації 12.04.2016 в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :03:001:0153) цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. Ні прокурором у позовній заяві, ні іншими позивачами у листуванні на адресу Херсонської обласної прокуратури не зазначено про належність спірної земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :03:001:0153, до земель згідно додатку 1, чи додатку 2 до Указу Президента України від 24.11.2015 № 657/2015 «Про створення національного природного парку «Нижньодніпровський». Документи, які прокурор називає «викопіювання з Національної кадастрової системи про земельні ділянки НПП «Нижньодніпровський» та земельну ділянку відповідача- 2 створено з інтернет сторінки сайту https://kadastr.live, при цьому в ньому не позначено ні меж земель, які надані НПП «Нижньодніпровський», ні знаходження спірної земельної ділянки з кадастровим номер :03:001:0153 у межах земель НПП «Нижньодніпровський», згідно додатку 1, чи додатку 2 до Указу Президента України від 24.11.2015 № 657/2015 «Про створення національного природного парку «Нижньодніпровський»». Вказаний інтернет-ресурс використовується довідково та не має жодного відношення до Державного земельного кадастру України. Отже, посилання прокурора на копії документів створених з інтернет сторінки сайту https://kadastr.live не узгоджуються з вищезазначеними приписами чинного законодавства та є не належними та допустимими доказами. Крім цього, не є ефективним способом захисту права чи інтересу позивача позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, а також скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :03:001:0153, здійсненої 2016 року в Державному земельному кадастрі. До того ж вказаний наказ реалізований та вичерпав свою дію фактом його виконання. З огляду на зазначене, оспорювання вказаного наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області не призведе до захисту інтересів держави у поверненні певної земельної ділянки до державної власності. Додатково необхідно висловити заперечення щодо подання прокурором позову в інтересах держави в особі двох позивачів. Так серед позивачів зазначено Херсонську обласну державну адміністрацію (Херсонську обласну військову адміністрацію) та Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів, яке перейменовано в Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства. При цьому, прокурор не визначився із тим, хто з них є розпорядником земель природно-заповідно фонду державної власності на території колишнього Білозерського району, до складу якого, на думку прокурора, належить спірна земельна ділянка. Так, у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача. Щодо строків пропуску позовної давності для звернення до суду, зазначив, що прокурор подав позовну заяву до суду 08.07.2024 року, тобто зі спливом трирічного строку звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Представник Херсонської обласної державної адміністрації М.В. Макаренко надала до суду відповідь на відзив співвідповідача, в якому зазначила, що статтею 9 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» не передбачено використання територій природно-заповідного фонду для ведення особистого селянського господарства. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України. До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області № 21-1959/18 16-СГ від 16.05.2016 надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0153 площею 2 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства. Наведені докази, у тому числі картографічні матеріали, підтверджують, що спірна земельна ділянка входить у межі НПП «Нижньодніпровський» і за своїми характеристиками належить до земель природно-заповідного фонду. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Таким чином, єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації.

Представник Олешківської окружної прокуратури Херсонської області Максимова О.Г. надала до суду відповідь на відзив співвідповідача, в якому зазначила, що негаторний позов можна заявляти впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Дійсним розпорядником спірної земельної ділянки є Херсонська обласна державна адміністрація, із повноваженнями з питань використання та розпорядження землею наведеної категорії. Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства є уповноваженим центральним органом виконавчої влади у даних правовідносинах. Незаконне рішення суб`єктам владних повноважень в першу чергу порушує права дійсного власника такого майна, оскільки не відповідає його волі. Законодавець установив, що у випадку здійснення незаконної державної реєстрації земельної ділянки єдиною можливою підставою для її скасування в Державному земельному кадастрі є саме судове рішення про скасування державної реєстрації ділянки, яке має супроводжуватися скасуванням рішення органу державної виконавчої влади, яким затверджено документацію, що слугувала підставою формування відповідної земельної ділянки.

Ухвалою від 09.12.2024 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.11.2025 замінено позивача Міністерство довкілля та природних ресурсів України на правонаступника Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства.

В судовому засіданні прокурор О.Г. Максимова, представник позивача Херсонської обласної державної адміністрації М.В. Макаренко наполягали на задоволенні позову з підстав зазначених у позові.

В судовому засіданні, яке відбулося 10.02.2025 представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Херсонській області М.М. Новіков просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вказав, що позивачем вибрано не ефективний спосіб захисту.

В судове засідання представник Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, а також співвідповідач Панасюк Н.А. не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 16.05.2016 № 21-1959/18-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку :03:001:0153 площею 2,0000 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Микільської сільської ради Білозерського (нині Херсонського) району Херсонської області. Право власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_1 зареєстровано 22.06.2016 (номер відомостей про речове право 15148524).

За інформацією НПП «Нижньодніпровський» №212/08 від 27.05.2024 межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0153 майже повністю накладаються на територію Парку (зона стаціонарної рекреації).

За інформацією НПП «Нижньодніпровський» №395/08 від 30.10.2024 до території Парку увійшли землі державної власності, які розташовані в межах Микільської сільської ради: ДП «Херсонське лісомисливське господарство» (Токарівське лісництво) землі лісогосподарського призначення та Херсонська обласна державна адміністрація землі загального користування (землі водного фонду). Спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0153 належить до Додатку 1 до Указу Президента України від 24.11.2015 №657.

За інформацією Міндовкілля №11/11-05/1952-24 від 28.05.2024 міністерство не погоджувало зміну меж, категорії та скасування статусу території НПП «Нижньодніпровський».

Факт знаходження даної земельної ділянки у межах НПП «Нижньодніпровський» також підтверджується відомостями із Національної кадастрової системи, відомостями відкритих даних земельного кадастру України, картографічними матеріалами розташування НПП «Нижньодніпровський».

Національний природний парк «Нижньодніпровський» створено Указом Президента України №657 від 24.11.2015, загальною площею 80177,80 га із земель державної власності, в тому числі площею 65698 га земель державної власності, які включаються до території національного природного парку без надання йому в постійне користування.

Згідно пунктів 1.1, 1.7, 1.8 Положення про НПП «Нижньодніпровський», затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №113 від 31.08.2020 парк розташований на території Бериславського, Білозерського, Голопристанського та Олешківського районів, міст Херсона та Нової Каховки Херсонської області. Загальна площа парку становить 80177,80 га земель державної власності, а саме: 14479,80 га земель, які надаються Парку в постійне користування, у тому числі з вилученням у землекористувачів та 65698 га земель, які включаються до території Парку без надання йому в постійне користування. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського відання і надаються в користування Парку у порядку, встановленому законодавством. До встановлення меж парку у натурі його межі визначаються відповідно до Проекту створення парку.

НПП «Нижньодніпровський» створено з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів дельти річки Дніпро, як одного з найцінніших природних заплавно-літоральних комплексів у Європі, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність, забезпечення збереження водно-болотного угіддя міжнародного значення «Дельта р. Дніпра» (п. 2.1 Положення).

У постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 20 грудня 2016 року у справі №800/296/16 за позовом про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 24 листопада 2015 року № 657/2015 «Про створення національного природного парку «Нижньодніпровський», зазначено про встановлення судом, що у матеріалах справи міститься проект створення Нацпарку, що включає наукове обґрунтування, яке містить розділ «Соціально-економічні та екологічні наслідки національного природного парку «Нижньодніпровський», відповідні картографічні матеріали та погодження первинними користувачами природних ресурсів у межах територій, рекомендованих для заповідання; отримання департаментом екології та природних ресурсів Херсонської обласної державної адміністрації та Міністерством екології та природних ресурсів України необхідних погоджень підтверджується наявними в матеріалах справи листами Головного управління Держземагентства у Херсонській області, Херсонського обласного управління водних ресурсів, ДП «Каховське лісове господарство», ДП «Херсонське лісомисливське господарство», ДП «Збурївське лісомисливське господарство», ДП «Степовий ім. В.М. Виноградова філіал Українського науково-дослідного інституту лісового господарства і агромеліорації», а також розпорядженням голови обласної державної адміністрації про погодження створення Нацпарку в межах території Бериславського, Білозерського, Голопристанського, Цюрупинського районів і Новокаховської та Херсонської міських рад Херсонської області загальною площею 80 177,8 га згідно з експлікацією.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.04.2008 № 4-рп/2008 неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Отже, законодавством встановлений обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Положення пункту 3 частини статті 131-1 Конституції України визначають, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Безпосередньо питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді; прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва; прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень (абзаци перший - третій частини 4).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №587/430/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18 надані правові висновки стосовно застосування правових положень щодо прокурорського представництва, основними з яких є: обов`язок прокурора обґрунтувати та довести підстави для представництва, у тому числі у чому полягає бездіяльність компетентного органу; недотримання таким органом розумного строку на звернення до суду із позовом; розумність строку повинна визначатися судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Встановлено, що листом від 22.05.2024 Олешківська окружна прокуратура зверталася до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, листом від 13.06.2024 Олешківська окружна прокуратура зверталася до Херсонської ОДА та поінформувала про виявлені порушення вимог закону при реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Відповідно наданих у відповідь на запити листів, позивачі не вживали заходів реагування щодо повернення земельної ділянки у власність держави, відомостей про звернення до суду з позовами не повідомили, тому суд дійшов висновку, що прокурор, здійснюючи представництво інтересів держави, з метою захисту її інтересів, правомірно звернувся до суду з позовом.

Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено ст. 215 зазначеного Кодексу.

За правилами ст. 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані із вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

У частинах 1 та 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У ч. 1 ст. 186-1 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Розробник подає на погодження до вказаного органу за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 3 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території природно-заповідного фонду можуть використовуватися у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

В частинах 1-4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі ст. 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до ст. 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку.

Як визначено ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з пунктами «а», «в» ч. 3 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Верховний Суд у постанові від 11.10.2023 року у справі №734/1560/20 дійшов висновку, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у державній, комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включенням земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель ПЗФ та іншого природоохоронного значення. Вилучення (викуп) земель природно-заповідного фонду з комунальної власності можливе тільки за рішенням відповідної місцевої ради за обов`язковим погодженням з Верховною радою України. При задоволенні негаторного позову прокурора вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку, яка знаходиться в межах земель природно-заповідного фонду, відповідає ефективному захисту порушених прав держави.

Отже, стосовно земель природно-заповідного фонду закон установлює пріоритет державної, комунальної власності на землю над приватною. Таким чином, законним власником та володільцем земельної ділянки, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , є держава, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України заволодіння приватними особами землями природно-заповідного фонду державної форми власності є неможливим. Право державної власності на спірну земельну ділянку не могло припинитися внаслідок рішення ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, яке відповідно до компетенції не було наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду 16.05.2016, після створення НПП «Нижньодніпровський» Указом Президента України №657 від 24.11.2015.

У вказаному Указі та в подальшому у положенні про Парк зазначено, що землі парку є виключно державною власність в тому числі і та їх частина, яка передається у постійне користування Парку. А тому у постійне користування можуть передаватися виключно землі, які перебувають у державній чи комунальній власності (ст. 92 ЗК України).

У ч. 1 та 3 ст. 152 ЗК України визначено, що власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі: шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Частина 5 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Таким чином, дійсним розпорядником спірної земельної ділянки є Херсонська обласна державна адміністрація, із повноваженнями з питань використання та розпорядження землею наведеної категорії.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка розташована в межах НПП «Нижньодніпровський», належала Парку до виникнення спірних правовідносин і відноситься до земель природно-заповідного фонду. ГУ Держгеокадастру у Херсонській області могло і повинно було знати про те, що ця ділянка перебуває у межах об`єкта природно-заповідного фонду Парку. Таким чином, оформлення документів про перехід земельної ділянки у приватну власність є порушенням закону, оскільки припинило право державної власності на неї.

Зокрема у постановах від 13.08.2019 року у справі №910/11164/16, від 26.02.2020 року у справі №911/3315/17, від 16.09.2022 року у справі №752/3090/19 Верховний Суд звертав увагу, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що узгоджується із положеннями частини четвертої статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», а неналежне оформлення земельної ділянки не змінює її цільового призначення як віднесеної до земель природно-заповідного фонду і не звільняє органи державної влади від обов`язку діяти відповідно до встановленого чинним законодавством України порядку зміни цільового призначення та вилучення земельної ділянки.

Тому, за змістом наведених вище положень закону, які характеризуються належною якістю та властивістю, що є умовою забезпечення юридичної визначеності у правовідносинах, і державний орган, і ОСОБА_1 знали чи повинні були знати про неможливість всупереч закону передавати й отримувати у приватну власність земельної ділянки на території Парку, тому втручання судом у право відповідача мирно володіти спірною ділянкою відповідає закону.

Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку.

За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов, як правильно обрано прокурором при зверненні до суду.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство відокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (ст. 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Виходячи з наведеного вище у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги прокурора про зобов`язання ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку у власність держави в особі НПП «Нижньодніпровський», оскільки формування такої земельної ділянки на території Парку проведено з порушенням положень ч. 3 ст. 186-1 ЗК України та ст. 51-54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Також, з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 11.10.2023 року у справі №734/1560/20 обґрунтованою є вимога прокурора про скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, за наслідками чого позов в цій частині позовних вимог підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора забороняється, крім випадків, встановлених цим Законом (частина сьома статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Згідно із частиною першою статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття поземельної книги на таку ділянку.

Відповідно до частини десятої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Згідно з підпунктом 3 абзацу 1 пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2017 № 509 застосовується з 01.10.2017, державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

Абзацом 6 пункту 114 Порядку передбачено, що відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.

Зі змісту наведеного убачається, що у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки її державна реєстрація скасовується, а відомості про таку земельну ділянку набувають статусу архівних та відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи.

Таким чином, набуття у такому разі спірною земельною ділянкою статусу архівної не відновлює прав власника на володіння чи користування нею.

Належним способом захисту прав позивача може бути звернення до суду з вимогами про витребування землі із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у разі, якщо буде доведено, що позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

Натомість задоволення позовних вимог про скасування запису в поземельній книзі та про визнання незаконними та протиправними дій Держгеокадастру не може привести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності).

Такі висновки щодо ефективних способів захисту прав позивача, яким у аналогічних правовідносинах є держава, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема у постановах від 09.08.2023 року у справі № 915/86/23, від 26.04.2023 року у справі №727/2415/22.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 22.06.2022 року у справі №676/1795/20, Верховний Суд виклав висновок про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). Залежно від обставин справи вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку суд може кваліфікувати як негаторний позов.

У справі № 922/614/19 11 лютого 2024 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову, в якій виснувала про те, що у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права.

Разом з цим, позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу без заявлення вимоги про визнання його незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані (див. пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, також у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18).

Звертаючись із позовом в інтересах держави, зокрема в особі Херсонської обласної державної адміністрації, прокурор також не зважив на те, що позов пред`явлений до Держгеокадастру як до відповідача за вимогами про визнання недійсними наказів.

Отже, у частині вимог прокурора в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації про скасування наказу, звернених до Держгеокадастру, цей позов є позовом держави до неї самої.

За таких підстав, ураховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити з огляду на те, що такі позовні вимоги є спрямованими державою до себе самої.

З огляду на наведені вище норми матеріального права та висновки Верховного Суду щодо їх застосування, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги прокурора в частині визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №21-1959/18 16-СГ від 16.05.2016 року "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення" є неефективним способом захисту прав держави, порушення яких полягає у обмеженні правомочностей власника користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою державної власності.

Щодо заяв про застосування строків позовної давності, то в частині вимог, в яких суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення, є вимогами негаторного позову. До негаторного позову позовна давність не застосовується, оскільки такий позов може бути подано, доки триває порушення, незалежно від часу його виникнення. Враховуючи наведене строк позовної давності не пропущений. Крім цього, оскільки в задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки судом відмовлено з підстав обрання неефективного способу захисту прав, відсутня необхідність перевіряти дотримання строку звернення до суду.

Відповідно до частини 7 статті 158 ЦПК заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог.

Платіжною інструкцією №133 від 30.01.2024 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду сплатив суму судового збору у розмірі 9084,00 грн, а платіжною інструкцією № 580 від 20.03.2024 р. оплата 2422,40 грн. судового збору.

Таким чином, враховуючи що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає відшкодуванню у розмірі 50 % відсотків від оплаченої суми судового збору у розмірі 6813,00 грн, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь Олешківської окружної прокуратури Херсонської області в рахунок відшкодування понесених витрат на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", ст. 6-13, 81, 244, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов прокурора заступника керівника Олешківської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, Херсонської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою- задовольнити частково.

Усунути перешкоди власнику державі в особі Херсонської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 2 га, з кадастровим номером :03:001:0153 шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 2 га, з кадастровим номером :03:001:0153 за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав на земельну ділянку.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0153 площею 2 гадержаві в особі Херсонської обласної державної адміністрації.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Олешківської окружної прокуратури Херсонської області в рахунок відшкодування судового збору 6813,00 грн

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Олешківська окружна прокуратура Херсонської області (м.Миколаїв, пр-т Богоявленський, 314, код ЄДРПОУ )

В інтересах позивача: Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (м.Київ, вул.Грушевського,12/2, )

В інтересах позивача: Херсонська обласна державна адміністрація (площа Свободи,1, м.Херсон, )

Відповідач-1: Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (м. Київ, вул. Велика Васильківська, 69, ).

Відповідач-2: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

СуддяТ. І. Рядча