Справа № 599/1866/25
30 січня 2026 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:
судді Снігурського В. В., за участі секретарч Куриляк О. Г., розглянувши в м. Зборові заяву про постановлення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Розтоцьке Агро» про визнання укладеною додаткової угоди та визнання відсутнім права оренди у нового орендаря,
представник відповідача Карого І. М. звернувся до суду з заявою, згідно якої просить постановити додаткове рішення у цивільній справі №599/1866/25 за позовом ТОВ "Західна агровиробнича компанія" до ОСОБА_1 , ПП «Розтоцьке Агро» про визнання укладеною додаткової угоди та визнання відсутнім права оренди у нового орендаря, оскільки судом не вирішено питання щодо судових витрат, а саме витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.3 ст. 270 ЦПК України додаткове суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи суд встановив, що рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 року у цивільній справі №599/1866/25 за позовом ТОВ "Західна агровиробнича компанія" до ОСОБА_1 , ПП «Розтоцьке Агро» про визнання укладеною додаткової угоди та визнання відсутнім права оренди у нового орендаря у задоволенні позову відмовлено.
Встановлено, що при винесенні вказаного рішення судом не вирішено питання щодо судових витрат, а саме не вирішено питання щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
В силу ст.ст.133,134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Від представника позивача надійшли заперечення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу (а.с.64), в якому останній зауважує, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та необґрунтованими, не відповідають критеріям розумності та співмірності.
Суд звертає увагу на відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення всі його витрати на адвоката.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/20, відповідно до яких при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, враховує складність справи та ціну позову, а саме, що справа розглядалася без участі сторін, враховує фактичний обсяг робіт, здійснених представником відповідача у даній справі, а саме: підготовлено відзив на позовну заяву.
Враховуючи зазначене вище, вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу слід задовольнити частково, в сумі 2000 грн, які підлягають стягненню з позивача в користь відповідача.
Керуючись ст. 270 ЦПК України,
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня прийняття рішення.

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський