Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2026 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Данко В.Й.,
секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,
розглянувши заяву адвоката Шишлова Олександра Євгеновича, який діє в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «СК «АРКС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди
20.01.2026 на адресу суду надійшла заява адвоката Шишлова Олександра Євгеновича, який діє в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить суд:
До суду від представниці позивачки надійшли письмові заперечення на заяву про розподіл судових витрат, у яких вона вказує на те, що стягнення з позивачки судових витрат у розмірі 26 000 грн. є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатами робіт в інтересах відповідача-1, а тому не відповідає критеріям реальності, розумності та справедливості.
Крім того, представниця позивачки вказує на те, що відповідачем-1 під час розгляду справи вчинялися дії, які призвели до затягування розгляду справи (неодноразова неявка в судові засідання, подання безпідставних та необґрунтованих клопотань), що вказує на зловживання процесуальними правами.
У судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають юридичне значення для розгляду справи розгляду та вирішення по суті поданої представником позивача заяви, суд встановив таке.
-стягнути з відповідача-1 на користь позивачки додаткове страхове відшкодування у розмірі 95 689,79 гривень;
-стягнути з відповідачки-2 на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 40 000 гривень.
Рішенням від 13.01.2026 суд позовні вимоги задовольнив частково, а саме:

-стягнув з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.;

-у задоволенні решти позову відмовив повністю.

Цим же рішенням проведено розподілу судових витрат у частині судового збору, а також стягнуто з відповідачки-2 на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу.

Суд з`ясував, що представник відповідача-1 у поданому відзиві вказував про те, що докази на підтвердження понесених адвокатських витрат будуть надані у подальшому.

За таких обставин питання розподілу решти судових витрат, що пов`язані з розглядом справи, не вирішувалося.

Виходячи з наявності підстав для стягнення з позивачки на користь відповідача-1 витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача-1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Надаючи правову оцінку заяві представника відповідача-1, суд виходив із такого.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За обставин цієї справи суд встановив наявність підстав для частково задоволення позову, відмовивши у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача-1, тому останній набув право на стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу.

З приводу стягнення адвокатських витрат суд зазначає про таке.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно з частиною 1 статті 26 цитованого Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Відповідно до положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру або погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Вказане узгоджується із правовим висновком відображеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі №922/1964/21.

Згідно з частиною 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

Згідно з частинами 5 та 6 цієї ж статті ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

При цьому суд наголошує на тому, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Водночас суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною 4 статті 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

За змістом частини 5 цієї ж статті ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 21.01.2021 по справі № 280/2635/20 та від 03.10.2019 по справі №922/445/19.

Крім того, системний аналіз наведеного правового регулювання дає підстави стверджувати про необхідність розмежування понять «зменшення судових витрат» та «розподіл судових витрат».

У цьому контексті суд бере до уваги правові висновки, відображені в постановах Верховного Суду від 22.12.2021 по справ №873/212/21, від 01.12.2021 по справі №910/20852/20 та від 30.11.2020 по справі №922/2869/19.

Так, в силу положень статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені статтею 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 по справі № 904/4507/18.

Екстраполюючи викладене на обставини цієї справи, суд вказує на те, що відносини представництва між відповідачем-1 та його представником виникли на підставі договору про надання правничої допомоги від 18.02.2019.

Розділом 6 цього договору унормовано питання порядку надання та оплати послуг об`єднання.

Так, сторонами погоджено, що вартість послуг за Договором є фіксованою та становить 16 000,00 грн. на місяць. Платежі за послуги здійснюються щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавалися послуги, на підставі рахунків, які надаються Клієнту Об`єднанням до 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавалися послуги. На підтвердження надання послуг Сторони до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавалися послуги, складають і підписують Акт приймання-передачі послуг, в якому зазначається деталізований перелік наданих послуг.

01.03.2021 між АО «АКТА ЛЕКС» та відповідачем-1 укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги б/н від 18.02.2019, зокрема, у зв`язку з проведенням державної реєстрації змін назви адвокатського об`єднання.

19.01.2026 між АО «АКТА ЛЕКС» та відповідачем-1 укладено додаткову угоду №308/11209/25 до Договору про надання правничої допомоги б/н від 18.02.2019, з якої вбачається, що сторони погодили, що Об`єднання зобов`язується надавати Клієнту правничу допомогу та представляти його інтереси по справі № 308/11209/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, під час перебування справи в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, Закарпатського апеляційного суду та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди №308/11209/25 сторони погодили, що з урахуванням ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови цієї додаткової угоди застосовуються в т.ч. до відносин між ними, які виникли до моменту її укладення, а саме: застосовуються до відносин, які виникли після відкриття провадження по справі №308/11209/25 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.

За пунктом 3 додаткової угоди №308/11209/25 сторони погодили, що вартість години роботи адвоката Об`єднання, пов`язаної з наданням правничої допомоги та представництва інтересів Клієнта у справі №308/11209/25, становить 4 000 грн. 00 коп.

Пунктом 3 додаткової угоди №308/11209/25 передбачено, що сторони погодили, що на підтвердження наданої Об`єднанням Клієнту у справі №308/11209/25 професійної правничої допомоги складається і підписується Звіт про виконану роботу будь-яким прийнятним для сторін способом, в якому зазначається перелік послуг та їх вартість. Сторони погодили, що до складеного Звіту можуть бути подані заперечення щодо наданих послуг та їх обсягу. У випадку відсутності заперечень щодо поданого Звіту, він погоджується Сторонами шляхом його підписання представниками обох Сторін.

На підтвердження заявленого розміру понесених адвокатських витрат представник відповідача-1 долучив, зокрема:

-деталізований розрахунок судових витрат від 19.01.2026;

-звіт про виконану роботу по справі №308/11209/25 від 2025, підписаний АО «АКТА ЛЕКС» та відповідачем-2 із застосуванням електронного підпису.

Із урахуванням матеріалів заяви про розподіл судових витрат вбачається, що обчислення гонорару (26 000 грн.) здійснювалося виходячи з такого:

1)формування правової позиції, підготування та подання по справі №308/11209/25 відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , витрачено 3 год., вартість год. 4 000 грн., вартість послуги 12 000 грн.;

2)підготування та подання письмових пояснень на відповідь на відзив Позивача від 16.10.2025р. по справі № 308/11209/25, витрачено 1,5 год., вартість год. 4 000 грн., вартість послуги 6 000 грн.;

3)підготування та подання по справі № 308/11209/25 клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції, клопотань про відкладення судових засідань, про долучення доказу, про поновлення строку для подання доказу, витрачено 2 год., вартість год. 4 000 грн., вартість послуги 8 000 гривень.

Надаючи правову оцінку заявленому розміру адвокатських витрат, про відшкодування яких просить відповідач-1, суд доходить до переконання про те, що їх розмір є завищеним з огляду на таке.

Суд вказує про те, що правова позиція відповідача-1 та його представника фактично було сформована у відзиві на позовну заяву, тоді як доказів якісно нового комплексного та всебічного вивчення юридичної природи спірних правовідносин для підготовки письмових пояснень суду не надано та з матеріалів справи не вбачається.

При цьому з обставин справи слідує, що позиція відповідача-1 в цілому зводилася до заперечень проти стягнення з відповідача-1 грошових коштів, тому що в силу статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплаті підлягала саме оцінена шкода.

Крім того, відповідачем-1 та його представником не надано докази того, що справа мала значний суспільний інтерес або її вирішення могло би суттєво вплинути на репутацію відповідача-1.

З приводу витрат за юридичні послуги з підготовки клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції, клопотань про відкладення судових засідань, про долучення доказу, про поновлення строку для подання доказу, то суд вказує, що такі клопотання мають процесуальний характер та не пов`язані безпосередньо із аналізом матеріальних правовідносин.

Вказане суд бере до уваги з точки зору співвідношення вартості оплати адвокатських послуг, які пов`язані з розглядом справи по суті, та тих, цільове призначення яких має процесуальний та допоміжний характер, а відтак потребує іншого рівня підготовки адвоката.

Поряд із цим, суд зауважує, що клопотання про долучення доказу та клопотання про поновлення строку для подання доказу за своїм змістом є практично ідентичними за своїм змістом (за винятком прохальних частин відповідних клопотань).

Суд не погоджується із твердженням представниці позивачки про те, що клопотання представника відповідача-1 про долучення доказу та про поновлення строку для подання доказу дублюють вимоги, що зазначені у відзиві на позовну заяву, у зв`язку з чим нібито виникає сумнів у їх необхідності з огляду на таке.

За обставин справи №308/11209/25 відзив на позовну заяву надійшов до суду 02.10.2025.

У свою чергу, представниця позивачки подавала відповідь на відзив, яка надійшла до суду 17.10.2025. За змістом відповіді на відзив одним із аргументів представниці позивачки було те, що акт огляду транспортного засобу від 26.05.2025 є неналежним, оскільки ДТП відбулася 25.07.2024.

Заявлення представником відповідача-1 вищезгаданих клопотань про долучення доказу та про поновлення строку для його подання здійснювалося для спростування аргументу представниці позивачки та ілюстрації того, що страхова компанія діяла відповідно до приписів національного законодавства, вже після подання відзиву.

Інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими наведені клопотання були подані представником відповідача-1, виникли лише після подання відзиву на позовну та відповіді на відзив.

Таким чином, суд критично оцінює доводи представниці позивачки про те, що необхідність подання відповідних клопотання викликає сумнів.

Посилання представниці позивачки на те, що повторне подання клопотань про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції мало характер затягування та було зловживанням процесуальними правами є безпідставними з огляду на таке.

У розглянутій судом справі представник відповідача-1 подавав клопотання про участь у судових засіданнях із застосуванням відеоконференцзв`язку від 24.09.2025, яке надійшло до суду 25.09.2025, та від 27.10.2025, яке надійшло до суду 04.11.2025.

Означені клопотання вирішені судом згідно з ухвалами від 29.09.2025 та від 18.11.2025, у яких суд констатував відсутність технічної можливості забезпечити участь представника відповідача-1 у режимі відеоконференції у судових засіданнях, призначених на 29.09.2025 о 10 год. 30 хв. і на 18.11.2025 о 13 год. 50 хв.

З наведеного вбачається, що відповідні ухвали стосуються судових засіданнях, призначених на різні дати.

Отже, відсутні підстави вважати, що повторне подання представником відповідача-1 клопотання про участь у судових засіданнях із застосуванням відеоконференцзв`язку мало характер зловживання, тому що вирішені судом питання з ухвалами від 29.09.2025 та від 18.11.2025 не були тотожними.

Суд відхиляє аргументи представниці позивачки про те, що подання представником відповідача-1 клопотань про відкладення судового засідання мало характер зловживання та призвело до затягування розгляду справи.

Так, 19.11.2025 до суду від представника відповідача-1 надійшло клопотання про перенесення судового засідання, призначеного на 19.11.2025 о 13 год. 50 хв. у зв`язку з не отриманням ухвали суду з питань проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Суд встановив, що ухвалою від 18.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача-1 про проведення судового засідання, призначеного на 19.11.2025 о 13 год. 50 хв., у режимі відеоконференції.

Між тим, означена ухвала була доставлена до електронного кабінету АТ «СК «АРКС» 19.11.2025 о 18 год. 40 хв., що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Крім того, представник відповідача-1 подавав клопотання про перенесення судового засідання від 10.12.2025, у якому просив відкласти судове засідання, призначене на 09 год. 00 хв. на 10.12.2025.

Суд зауважує, що подання цього клопотання саме по собі не свідчить про недобросовісність дій відповідного учасника процесу.

Понад це, суд зауважує, що за змістом клопотання представника відповідача-1 від 10.12.2025 його подання зумовлене тим, що представник іншого учасника справи подав клопотання про відкладення судового розгляду.

У зв`язку з цим доводи представниці позивачки не знайшли свого фактичного підтвердження.

Таким чином, суд доходить до переконання, що з урахуванням принципів справедливості та пропорційності з позивачки на користь відповідача-1 слід стягнути витрати за професійну (правничу) допомогу в розмірі 4 000 гривень.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 133-141, 259, 263-265, 270 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву адвоката Шишлова Олександра Євгеновича, який діє в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «СК «АРКС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» , місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська, 8 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

У задоволенні решти заяви відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Й. Данко