ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 587/799/21 Номер провадження 22-ц/814/1062/26Головуючий у 1-й інстанції Гончаренко Л.М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар: Горбун К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Лобанова Миколи Борисовича на рішення Сумського районного суду Сумської області від 29 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, треті особи: приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Хоменко Оксана Володимирівна, приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Висєканцева Тетяна Сергіївна, про визнання права власності на спадкове майно за законом, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом, який в подальшому у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_3 та залученням в якості його правонаступника ОСОБА_2 уточнила та просить суд:

визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , який проживав по АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 2/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,40 га, з яких - 0,07 га для індивідуального житлового будівництва і 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_2 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , право власності у порядку спадкування за законом: після ОСОБА_5 , який проживав по АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,40 га, з яких - 0,07 га для індивідуального житлового будівництва і 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 ; після ОСОБА_6 , яка проживала по АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на 1/8 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,40 га, з яких - 0,07 га для індивідуального житлового будівництва і 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , чоловік позивача ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають двох дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . 18.10.2017 року ОСОБА_5 склав заповіт на користь своєї матері ОСОБА_6 , який посвідчила сільський голова Верхньосироватської сільської ради ОСОБА_8 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який він успадкував після своєї бабусі ОСОБА_9 та на земельну ділянку загальною площею 0,40 га, з яких - 0,07 га для індивідуального житлового будівництва та 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, яку ОСОБА_5 отримав у власність на підставі рішення Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області №36 від 30.07.1993 року, площа якої уточнена відповідно до рішення від 19.12.2002 року «Про затвердження розмірів земельних ділянок, які належали громадянам на правах приватної власності на землю». Дружина спадкодавця ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 подали заяви про прийняття спадщини на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , яке фактично прийняли шляхом сумісного проживання та реєстрації зі спадкодавцем. Донька спадкодавця ОСОБА_7 06.12.2017 року подала заяву, якою відмовилася від прийняття усієї спадщини після смерті батька ОСОБА_5 на користь дружини спадкодавця ОСОБА_2 . Мати спадкодавця ОСОБА_6 подала заяву про прийняття спадщини після смерті сина за заповітом та законом.

У період з 21.09.2017 року по 17.11.2017 року ОСОБА_8 не була посадовою особою органу місцевого самоврядування, та не мала необхідних повноважень для посвідчення правочинів. У зв`язку з тим, що заповіт посвідчено особою, яка не мала на те повноважень, у квітні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою про визнання нікчемним заповіту та рішенням Сумського районного суду Сумської області від 23.04.2019 року, яке відповідно до постанови Сумського апеляційного суду від 21.08.2019 року залишено без змін, визнано нікчемним заповіт, складений ОСОБА_5 18 жовтня 2017 року. Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року рішення судів попередніх інстанцій скасовано з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №12-304гс18, якою сформовано правовий висновок про те, що недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту чи інтересу позивача. Враховуючи нікчемність заповіту, складеного ОСОБА_5 18.10.2017 року, спадкування після його смерті відбулося за законом: ОСОБА_6 успадкувала частки спадкового майна, ОСОБА_3 - частки спадкового майна, а ОСОБА_2 2/4 частки спадкового майна, оскільки донька ОСОБА_7 написала відмову від прийняття спадщини на її користь. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 в позасудовому порядку отримати не можливо, оскільки між спадкоємцями існує спір щодо порядку спадкування. Верховний Суд вказав, що належним способом захисту інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є визнання права на спадщину за умови, що вони як спадкоємці першої черги за законом у визначений ст. 1270 ЦК України строк подали заяву про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , яка за життя 10.11.2017 року склала заповіт на користь сина ОСОБА_1 , який посвідчений сільським головою Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області Александровою А.М. Вказаний заповіт є нікчемним, оскільки так як і заповіт ОСОБА_5 , посвідчений ОСОБА_8 в період з 21.09.2017 року по 17.11.2017 року, тобто коли вона не була посадовою особою органу місцевого самоврядування. Факт відсутності повноважень у ОСОБА_8 у зазначений період встановлений у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року по справі №587/905/18. Враховуючи нікчемність заповіту, складеного ОСОБА_6 10.11.2017 року, спадкування після її смерті має відбувається за законом. Заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 подав її син ОСОБА_1 та онук ОСОБА_3 . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є сини: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_3 , який має право на спадкування за правом представлення після баби ОСОБА_6 , оскільки його батько помер раніше за спадкодавицю його матір ОСОБА_6 . Майно після смерті ОСОБА_6 , яке підлягає спадкуванню за законом, фактично складається з частки спадкового майна, яке вона успадкувала за законом після смерті свого сина ОСОБА_5 , відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають успадкувати по 1/8 частці спадкового майна. ОСОБА_2 має успадкувати після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 2/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,40 га, з яких - 0,07 га для індивідуального житлового будівництва і 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 має успадкувати після смерті батька ОСОБА_5 частку вказаного житлового будинку та земельної ділянки, а після смерті баби ОСОБА_6 1/8 частку. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер та його правонаступником є мати ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину за законом на все його майно.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 29 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , який проживав по АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 2/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,40 га, з яких - 0,07 га для індивідуального житлового будівництва і 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , право власності у порядку спадкування за законом:

- після ОСОБА_5 , який проживав по АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,40 га, з яких - 0,07 га для індивідуального житлового будівництва і 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 ;

- після смерті ОСОБА_6 , яка проживала по АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме на 1/8 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,40 га, з яких - 0,07 га для індивідуального житлового будівництва і 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 та з виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області в дольовому порядку на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору по 1362 грн з кожного..

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Лобанов М.Б., посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що станом на 18 жовтня 2017 року головою Верхньосироватської сільради була Александрова А.М., яка приступила до виконання повноважень з 11 жовтня 2017 року та виконувала їх до 17 листопада 2017 року, мала всі повноваження для посвідчення заповіту, а судові рішення про відсторонення її від посади були до цього. Відтак, заповіт від 18 жовтня 2017 року не є нікчемним, а посилання місцевого суду на рішення у справі № 587/905/18 є помилковим, оскільки не було встановлено факт повторного виконання повноважень голови сільради.

Апелянт вказує, що потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки").

Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" та у справах "Гаші проти Хорватії", "Трго проти Хорватії".

Відтак , недоліки на які посилався позивач по справі, не впливають на загальний зміст заповіту. Скасування заповіту внаслідок допущеної неістотної помилки представником влади буде означати необґрунтоване (свавільне) втручання в права та інтереси як заповідача так і вигодонабувача за заповітом відповідача. Виправлення цієї помилки є неможливим, внаслідок смерті заповідача, а скасування заповіту із формальних підстав означатиме нехтування останньою волею покійного, що є неприпустимим, зважаючи як на норми Конституції та законів України, так і на моральні засади суспільства.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Постановою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Лобановим Миколою Борисовичем, задоволено частково. Постанову Сумського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно Протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями Сумського апеляційного суду призначення колегії суддів не відбулося , оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Відтак справа , згідно розпорядження голови Сумського апеляційного суду була направлена до Полтавського апеляційного суду для розгляду.

З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_10 та після її смерті відкрилася спадщина.

Згідно з копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30 травня 1988 року за р.№465 власником цілого житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 263).

Відповідно до довідки Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 20.12.2022 №2525 ОСОБА_10 ,1916 року народження, та ОСОБА_7 , 1916 року народження, дійсно є однією і тією ж особою (Т. 1 а.с. 67).

ОСОБА_11 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , мала такий склад сім`ї: онук ОСОБА_5 , дружина онука ОСОБА_2 , невістка ОСОБА_6 , правнуки ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 03 травня 2018 року № 472 (Т. 1 а.с. 252).

Спадщину у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_11 прийняв її онук ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, у зв`язку з чим його зазначено головою господарства у погосподарських книгах за 1991-1995 р.р., 1996-2000 р.р., 2000-2005 р.р., 2016-2017 р.р. як власника будинку (Т. 1 а.с. 37-40,41-42,43-44).

ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Верхня Сироватка Сумського району Сумської області помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Т. 1 а.с. 20).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 , який він успадкував після своєї бабусі ОСОБА_9 та земельну ділянку загальною площею 0,40 га, з яких - 0,07 га для індивідуального житлового будівництва та 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, яку ОСОБА_5 отримав у власність на підставі рішення Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області №36 від 30.07.1993 року, площа якої уточнена відповідно до рішення від 19.12.2002 року «Про затвердження розмірів земельних ділянок, які належали громадянам на правах приватної власності на землю» (Т. 1 а.с. 35-36,45,46).

18.10.2017 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений сільським головою Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області Александровою А.М. та зареєстрований в реєстрі за №139, у відповідності з яким все своє майно заповів матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (Т. 1 а.с. 21).

06.12.2017 року приватним нотаріусом Висєканцевою Т.С. була відкрита спадкова справа №103/2017 до майна померлого ОСОБА_5 , з якої вбачається, що мати спадкодавця ОСОБА_6 подала заяву про прийняття спадщини після смерті сина за заповітом та законом, дружина спадкодавця ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 подали заяви про прийняття спадщини на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , яке фактично прийняли шляхом сумісного проживання та реєстрації зі спадкодавцем, донька спадкодавця ОСОБА_7 подала заяву, якою відмовилася від прийняття усієї спадщини після смерті батька ОСОБА_5 на користь дружини спадкодавця ОСОБА_2 (Т. 1 а.с. 82-100).

Повноваження ОСОБА_8 згідно рішення Верхньосироватської сільської виборчої комісії Сумського району Сумської області від 03.03.2017 року припинені достроково. Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 року у справі №818/386/17 ОСОБА_8 поновлено на роботі. Проте постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено, та яка постановою Верховного Суду від 28.05.2020 року залишена без змін (Т.1 а.с. 48-49,50-54).

17.11.2017 року на підставі інформації голови Верхньосироватської сільської виборчої комісії на сесії сільської ради вирішено питання про початок повноважень голови Верхньосироватської сільської ради, що підтверджується рішенням Верхньосироватської сільської ради від 17.11.2017 року першої сесії сьомого скликання (т.1 а.с. 47).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 23.04.2019 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по справі №587/905/18 задоволено, визнано нікчемним заповіт, складений ОСОБА_5 18 жовтня 2017 року, посвідчений сільським головою Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області Александровою А.М. Вказане рішення постановою Сумського апеляційного суду від 21.08.2019 року залишено без змін. Рішення судів мотивовані тим, що ОСОБА_8 не мала повноважень посадової особи органу місцевого самоврядування у період з 21.09.2017 року по 17.11.2017 року, а тому, заповіт є нікчемним з підстав порушення вимого ч. 3 ст. 1247 ЦК України щодо посвідчення заповіту уповноваженою особою. Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року рішення судів попередніх інстанцій по справі №587/905/18 скасовано з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №12-304гс18, якою сформовано правовий висновок про те, що недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту чи інтересу позивача. Верховний Суд вказав, що згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. Наслідком такої нікчемності є перехід прав та обов`язків від спадкодавця до спадкоємців першої черги за законом, які відповідно до вимог ст.ст. 1268-1270 ЦК України прийняли спадщину .

28.11.2018 року приватним нотаріусом Хоменко О.В. за заявою онука померлої ОСОБА_10 ОСОБА_1 була заведена спадкова справа №432/2018 до майна померлої ОСОБА_10 .

Як вбачається з копії постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.02.2021 року у справі №591/3741/18-ц у липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08.10.2018 року заяву ОСОБА_1 було задоволено, встановлено ряд фактів, зокрема факт прийняття спадщини ОСОБА_12 після смерті спадкодавця ОСОБА_10 . Постановою Сумського апеляційного суду від 08.10.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08.10.2018 року скасовано, заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення залишено без розгляду. Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що з вимог заявника щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, вбачається спір про право щодо спадкового майна померлої ОСОБА_10 . У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційної скаргою, яка була залишена без задоволення, а постанова Сумського апеляційного суду від 08.10.2019 року без змін .

19 грудня 2018 року приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Сумської області Хоменко О.В. було видано ОСОБА_1 , онуку ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 , свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/2 частку спадщини, що складається із житлового будинку, житловою площею 60,3 кв. м, загальною площею 74,6 кв. м, літ. А-1, з господарськими будівлями та спорудами: літ. Б сарай, літ. б сарай, літ. В сарай, літ в. сарай, літ. п/г погріб, літ. Г сарай, літ. Д убиральня, літ. Е душ, літ. Ж кухня, літ. ж прибудова, літ. З гараж, літ. К убиральня, літ. Л навіс, літ. кр ганок, №; 1 ворота з хвірткою,№24огорожа, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22.04.2021 року зазначене свідоцтво про право власності на спадщину від 19.12.2018 року, видане на ім`я ОСОБА_1 , визнане недійсним та скасовано рішення приватного нотаріуса Хоменко О.В. про державну реєстрацію на об`єкт нерухомого майна частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Т. 1 а.с. 72) та після її смерті відкрилася спадщина.

ОСОБА_6 10.11.2017 року склала заповіт на користь сина ОСОБА_1 , який був посвідчений сільським головою Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області Александровою А.М. та зареєстрований за №147 .

З копії спадкової справи після померлої ОСОБА_6 (Т. 1 а.с. 113-147) вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся її син ОСОБА_1 та онук ОСОБА_3 відповідно до ст. 1266 ЦК України, у зв`язку з тим, що його батько син спадкодавиці ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаний заповіт, складений ОСОБА_6 10.11.2017 року, посвідчений Александровою А.М.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Висєканцева Т.С., приватний нотаріус Хоменко О.В. про встановлення юридичних фактів та визнання права власності в порядку спадкування.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 03 травня 2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, встановлено юридичні факти та визнано за ним право власності на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . Проте постановою Сумського апеляційного суду від 21.12.2023 року вказане рішення суду в частині встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину домоволодіння за ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог .

ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та після його смерті відкрилася спадщина.

Як вбачається з копії спадкової справи №334/2022, заведеної приватним нотаріусом Хоменко О.В. 22.09.2022 року спадкоємицею за законом на все майно після ОСОБА_3 є його мати ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину шляхом сумісного проживання та реєстрації разом з померлим .

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено перед судом обставини, на які вона посилається як на підставу для задоволення позову щодо нікчемності заповітів та наявності законних підстав для спадкування спірного майна за законом , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком виходячи з слідуючого.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до змісту статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

У справі що переглядається право позивача ОСОБА_2 на спадщину не визнається ОСОБА_1 .

Позивач обгрунтовуючи свої вимоги посилалась на те , що заповіт складений 18.10.2017 року ОСОБА_5 , посвідчений сільським головою Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області Александровою А.М. та зареєстрований в реєстрі за №139, у відповідності з яким все своє майно заповів матері ОСОБА_6 , та заповіт ОСОБА_6 від 10.11.2017 року на користь сина ОСОБА_1 , який був посвідчений сільським головою Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області Александровою А.М. та зареєстрований за №147, є нікчемними . Відтак, майно , що охоплюють вказані заповіти має бути успадковане спадкоємцями за законом.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься

у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).

Однак у разі невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статті 1247 ЦК України).

Згідно із статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до змісту статті 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2) посвідчують заповіти (крім секретних); 3) видають дублікати посвідчених ними документів; 4) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 5) засвідчують справжність підпису на документах.

При вчиненні наведених нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування), за змістом пункту 1.2 якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що: «право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) вказано, що «правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію».

Тож, у даній справі порушення ОСОБА_8 вимог ч. 3 ст. 1247 ЦК України, оскільки вона не мала повноважень посадової особи органу місцевого самоврядування на період посвідчення заповітів, не може чинити негативний вплив на матеріальне право - встановлювати підстави нікчемності правочину, якщо на момент написання заповіту , заповідач був переконаний у наявності таких повноважень у посадової особи.

У цивільному законодавстві нікчемність правочинів передбачена у випадках, встановлених законом, підстав для чого у наведеній ситуації не вбачається.

Недійсність заповіту з мотивів розширювального розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, матиме наслідком порушення принципу свободи заповіту.

Кваліфікація заповіту як нікчемного з підстав, які хоч і передбачені частиною першою статті 1257 ЦК України, та нормами глави 85 ЦК України, проте не були відомі заповідачам на момент посвідчення заповіту , по суті скасовує це вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту, оскільки сталася смерть заповідача.

Визнання заповіту нікчемним за наявності вираження волі забовідувача , без обізнаності останнього про відсутність у особи що його посвідчила повноважень визначених ч. 3 ст. 1247 ЦК України на його посвідчення, позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). А в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях у справах «Малахер та інші проти Австрії» від 19 грудня 1998 року, «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, «Прессос Компанія Нав`єра С.А.» та інші проти Бельгії» від 28 жовтня 1995 року, «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року визначив, що під поняттям «майно» розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути «активи», які можуть виникнути, «правомірні очікування»/«законні сподівання» особи.

Суд зауважує, що практика ЄСПЛ виходить із принципу співмірності наслідків порушення закону. Про це, зокрема, йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Сьорінг проти Сполученого Королівства», де зазначається, що «в основі всієї Конвенції лежить пошук справедливого балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами щодо захисту основних прав індивіда». І, зокрема, в контексті дієвості концептуальних засад мирного володіння майном. Це означає, що ті негативні наслідки, які мають слідувати з порушення закону, не повинні таким чином впливати на майновий стан особи, щоб це явно і очевидно перевищувало значущість правопорушення.

Саме це спостерігається при ухваленні судом рішення про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом у зв`язку із нікчемністю заповітів, як наслідку порушень законодавства про посвідчення не уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Зважаючи на викладене , колегія суддів приходить до висновку , що позов не підлягає задоволенню , оскільки порушення уповноваженою особою органу місцевого самоврядування законодавства, яке регулює порядок його діяльності, не може мати наслідком покладення на заповідувача та спадкоємців негативних результатів посвідчення відповідного документа не вповноваженою особою органу місцевого самоврядування , адже заповідувач не зобов`язаний бути обізнаним з процедурним законодавством, та застосування наслідків нікчемності правочину у даному випадку є порушенням принципу поваги до волі заповідача та обов`язковості її виконання, а також є неспівмірним втручанням держави у право спадкоємців за заповітом мирно володіти своїм майном.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З урахуванням викладеного , колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в задовленні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374 , 376, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Лобанова Миколи Борисовича задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 29 квітня 2024 року скасувати . Ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, треті особи: приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Хоменко Оксана Володимирівна, приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Висєканцева Тетяна Сергіївна, про визнання права власності на спадкове майно за законом залишити без задовлення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов