ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 645/138/24

провадження № 22-ц/818/785/26

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Яцина В.Б.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2025 року у складі судді Мартинової О.М.,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2024 року АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №630718547 у розмірі 200631,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.07.2023 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630718547, відповідно до умов якої банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Зазначив, що банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, однак останній своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 200631,40 грн. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 630718547 в розмірі 200631,40 грн та судових витрат у сумі 3009,47 грн.

Рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2025 року у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підтвердження позовних вимог. Позивачем безпідставно списувалось з відповідача страхові платежі по вже припиненому договору добровільного страхування. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною умовою кредитного договору. Банком надані виписки, що не відповідають періоду нарахування заборгованості та викладені в них відомості є суперечливими, тому вони не можуть бути належним доказом існування та розміру заборгованості, оскільки не зрозуміло, як було сформовано заборгованість, які платежі були вчинені відповідачем та на підставі чого здійснені нарахування позивачем протягом заявленого у позові періоду.

Не погодившись з рішенням суду Рудницький Ю.І., який діє в інтересах АТ «Сенс банк» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення кредитного договору, за яким сторонами було погоджено всі істотні умови кредитування. З розрахунку заборгованості та наданих виписок про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором та має заборгованість у розмірі, що зазначена в позовній заяві. Проте, суд на зазначене увагу не звернув і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

13.10.2026 представник ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, стягнути витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн. Вважає, що судом зроблено обґрунтовані висновки про недоведеність позовних вимог. Надані позивачем виписки не охоплюють значний період часу з 05.09.2017 по 03.01.2019, при цьому згідно наданого самим позивачем розрахунку заборгованості відповідач в цей період активно користувалася карткою вчиняючи, як дебетові, так і кредитові операції, проте неповні виписки зазначеного не відображають та суперечать наданому розрахунку, містять спірні складові: Комісії РКО, овердрафт, страхові платежі, нарахування після направлення вимоги в порядку ст.1050 ЦК України. Таким чином, вони не можуть бути належним доказом існування та розміру заборгованості.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.09.2017 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк», який в подальшому змінив назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування оферти, підписаної особисто позивачкою, укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (т.1 а.с.4).

Згідно умов вказаної угоди максимальний розмір кредитного ліміту 200000 грн. та розмір процентів річних на рівні 39,99% за користування кредитними коштами, розмір обов`язкового мінімального платежу 7% від суми заборгованості за кредитом, але не менше 50 грн., дата його сплати, тип кредиту - «кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії», ліміт відновлювальної кредитної лінії 200000 грн.

Відповідно до п. 3.2 Оферти процентна ставка за користування кредитної лінії при вчиненні торгових операціях та/або зняття коштів складає 39,99%.

У п. 3.4 Оферти запропоновано обов`язковий мінімальний платіж 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Відповідно до п. 8 Оферти підписанням цієї Оферти на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії відповідачка беззаперечно підтверджує, що 1) попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання Кредиту, в тому числі вартістю Кредиту. його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість Кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які їй роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими вона цілком згідна. 2) вона ознайомлена з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, зокрема його положеннями, що регулюють порядок та умови оформлення продукту, які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank.com.ua та які їй роз`яснені, зрозумілі та з якими вона цілком згодна. 3)ознайомлена, що для отримання кредиту, що пропонується банком, обов`язково укласти договір про надання супутніх послуг, зокрема договору страхування, що укладається для забезпечення виконання зобов`язань за Угодою про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

05.09.2017 ОСОБА_1 власноруч підписана анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», в якій містяться загальні анкетні дані позичальника (а.с.5).

В матеріалах справи наявна копія договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карток №227.630718547.111 від 05.09.2017 року та Договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток №248.630718547.111 від 05.09.2017 року (т.1 зворот а.с. 6-8).

З п.5 Договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карток №227.630718547.111 від 05.09.2017 року: «Строк дії Договору: Договір страхування діє протягом 1 (одного) календарного місяця з дати набрання чинності даного Договору. ».

Пунктом 8 даного Договору визначено, що в подальшому він може бути переукладений на новий строк без обмеження кількості таких переукладень.

01.11.2022 року АТ «Сенс Банк» направив на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу про виконання договірних зобов`язань, в якій вимагає впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 178 780,32 грн ( т.1 а.с. 34).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов`язання за договором від 05.09.2017 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні ресурси, однак в порушення зазначених умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконала.

Долучений до матеріалів цивільної справи розрахунок заборгованості є роздруківками, які не містять ані печатки Банку, ані підпису посадової особи Банку, тобто надані документи не відповідають положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором є внутрішнім документом фінансової установи, не відображає за якою процентною ставкою було нараховано заборгованість зі сплати процентів. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним та допустимим доказом розміру заборгованості відповідача за кредитом перед Банком.

Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Отже належним доказом, який підтверджує заборгованість клієнта, є виписка з банківського рахунку.

Надана позивачем виписка по рахунку ОСОБА_1 за період з 05.07.2017 по 17.07.2023 свідчить про те, що відповідачка отримала кредитні кошти, користувалась ними та виконувала зобов`язання щодо їх повернення.

Висновок суду що зазначена виписка не охоплюється періодом стягнення та суперечить розрахунку, тому не є належним доказом у справі є необґрунтованим.

Водночас, 05.09.2017 між ОСОБА_1 , та відповідачем був укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карток №227.630718547.111 від 05.09.2017 року та Договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток №248.630718547.111 від 05.09.2017 року вбачається, що строк дії Договору: Договір страхування діє протягом 1 (одного) календарного місяця з дати набрання чинності даного Договору.

Пунктом 8 Договору визначено, що в подальшому він може бути переукладений на новий строк без обмеження кількості таких переукладень.

Тобто, дія даного Договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карток №227.630718547.111 від 05.09.2017 року закінчилася 05.10.2017 року.

Однак, як вбачається з наданих позивачем виписок, позивач продовжував безпідставно списувати з відповідача страхові платежі по вже припиненому договору.

А тому, Банком неправомірно нараховано позичальнику вартість за вказані послуги на загальну суму 22 857,16 грн, яка підлягає вираховуванню із загального розміру заборгованості.

Крім того, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

За пунктом 4 частини 1 статті 1Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України«Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Закон України «Про споживчекредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України«Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України«Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Частиною 1 статті 11 Закону України«Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

З виписки по рахунку за кредитною карткою ОСОБА_1 вбачається, що за період з 05.09.2017 по 17.07.2023 року, Банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання за розрахунково-касове обслуговування основної картки на загальну суму 1660 грн, яка підлягає вираховуванню із загального розміру заборгованості.

04.07.2023 року на адресу відповідача було направлено Вимогу про усунення порушень про дострокове повернення у повній непогашеній сумі кредиту в розмірі 178 780,32 грн, що підтверджується копію опису Укрпошти.

Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 10цс18), від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, направивши Вимогу про дострокове повернення у повній непогашеній сумі кредиту в розмірі 178 780,32 грн, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії Кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тощо.

Таким чином, після направлення даної Вимоги кредитор втратив право нараховувати проценти та інші платежі, встановлені Кредитним договором та зафіксував суму заборгованості у розмірі 178780,32 грн.

Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості за кредитним договором №630718547 від 05.09.2017 яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс банк» у розмірі 154 263,16 грн (178 780,32-1660-22 857,16).

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ «Сенс банк» задоволені частково, тому судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6643,07 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс банк»

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» розмір заборгованості за кредитним договором №630718547 від 05.09.2017 в розмірі 154 263 (сто п`ятдесят чотири тисячі двісті шістдесят три) грн 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір в розмірі 6643 (шість тисяч шістсот сорок три) грн 07 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: О.В. Маміна

В.Б. Яцина