Справа №701/162/26
Провадження №2-з/701/1/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого - судді -Костенка А. І.
за участю секретаря -Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Маньківка заяву заступника керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про забезпечення позову (в порядку ст. 151 ЦПК України) в цивільній справі за позовом заступника керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та повернення права,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся в суд із заявою про забезпечення позову в зв`язку і тим, що у провадженні Маньківського районного суду Черкаської області знаходиться справа №701/162/26 за позовом заступника керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та повернення права.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000012 від 10.10.2023 встановлено наступне.

Майор медичної служби ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.199 № 551-XIV (зі змінами), пункту 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 в частині нарахування та виплати (документального оформлення) підпорядкованим військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі до 30 000 гривень, пунктів 1.3, 1.5, 1.7 Порядку організації в системі Міністерства оборони України внутрішнього контролю та управління ризиками, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.04.2019 № 145, підпункту 3.1.3 пункту 3 наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, перебуваючи на посаді начальника 23 військової санітарної летючки (далі - НОМЕР_2 ВСЛ), будучи військовою службовою особою, діючи з кримінальною протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бездіяльності, хоча повинен був і міг їх передбачити, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, в умовах воєнного стану, у період часу з березня 2023 року по жовтень 2023 року, перебуваючи за місцем дислокації НОМЕР_2 ВСЛ за адресою: АДРЕСА_1 , не перевіривши відомості, що документально підтверджують виконання підлеглими військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань, видав безпідставні накази як начальник НОМЕР_2 Військової санітарної летючки щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям НОМЕР_2 ВСЛ за лютий-вересень 2023 року.

На підставі вказаних наказів про виплату додаткової винагороди з березня 2023 року по жовтень 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) безпідставно здійснювалось нарахування та виплата вказаним вище військовослужбовцям НОМЕР_2 ВСЛ, яка перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн., за виконання бойових (спеціальних) завдань з лютого 2023 року по вересень 2023 року, що призвело до спричинення матеріальної шкоди (збитків) державі в особі військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 15 490 213, 91 грн., що у п`ятсот і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та відповідно до примітки 2 статті 425 КК України є тяжкими наслідками.

За вказаних обставин 07.08.2025 ОСОБА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

У подальшому, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12.08.2025 у справі № 752/1752/24 стосовно ОСОБА_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 56 днів, із забороною залишати місце проживання цілодобово за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора та суду, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту на випадок оголошення повітряної тривоги, до 07.10.2025 включно.

Разом з тим, з 07.06.2024 у приватній власності ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2024, зареєстрованого у реєстрі за № 1822 приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В., та рішення про державну реєстрацію прав від 07.06.2024 № 73537467 прийнятого державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В., перебувала трикімнатна квартира загальною площею 94.1 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060).

У подальшому, 26.08.2025 ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що він притягується до кримінальної відповідальності за недбале ставлення до військової служби, що спричинило збитків державі в особі військової частини НОМЕР_1 в розмірі 15 490 213,91 грн., та йому заборонено цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з метою уникнення примусового відчуження майна для погашення грошових зобов`язань у майбутньому, без дозволу слідчого, прокурора та суду порушив вимоги ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12.08.2025 у справі № 752/1752/24, залишив місце проживання, прибув до с. Маньківка Уманського району Черкаської області та звернувся до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхи О.В., у присутності якої ОСОБА_1 , укладено договір дарування квартири, зареєстрований в реєстрі під № 1639, відповідно до якого трикімнатна квартира загальною площею 94.1 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) вартістю 75 000 грн., перейшла у власність матері ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), про що приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В., того ж дня внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під № 61244741.

Зазначений факт порушення ОСОБА_1 , запобіжного заходу підтверджується ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2025 у справі № 357/15619/25.

30.09.2025 прокурором до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області направлено для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000012 від 10.10.2023 стосовно ОСОБА_1 , за ч. 4 ст. 425 КК України, разом з цивільним позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , про стягнення 15 490 213,91 грн., завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди, розгляд яких у справі № 357/15619/25 триває.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, прокурор вважає, що дії ОСОБА_1 , по відчуженню належної йому квартири своїй матері ОСОБА_3 , за наявності встановленої досудовим розслідуванням шкоди, заподіяної з вини ОСОБА_1 , Міністерству оборони України, військовій частині НОМЕР_1 , вказують на те, що оспорюваний правочин вчинено всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) та з метою уникнення примусового відчуження майна для погашення грошових зобов`язань у майбутньому.

Так, ОСОБА_1 , 26.08.2025 відчужуючи належне йому на праві власності зазначене нерухоме майно - квартиру після повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення на користь своєї матері, знав про те що він притягується до кримінальної відповідальності за заподіяння шкоди військовій частині НОМЕР_1 , а тому міг передбачити негативні наслідки для себе щодо звернення стягнення на належне йому майно у випадку ухвалення обвинувального вироку суду та задоволення цивільного позову; після відчуження спірного майна у ОСОБА_1 , відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відшкодувати заподіяну з його вини шкоду.

Наведені підстави відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) свідчать про невідповідність спірного правочину принципу добросовісності, про зловживання правом під час його укладення (статті 3, 13 ЦК України) та необхідність визнання його недійсним.

На час пред`явлення даного позову згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно трикімнатна квартира загальною площею 94.1 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

На час пред`явлення даного позову згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) нерухоме майно у власності відсутнє.

Таким чином, прокурор з метою недопущення порушення інтересів військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України звернувся до суду з позовною заявою про зміну права приватної власності ОСОБА_4 , на спірну квартиру на право приватної власності ОСОБА_1 , на неї шляхом визнання недійсним договору дарування трикімнатної квартири загальною площею 94,1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) від 26.08.2025, зереєстрованого приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В., в реєстрі під № 1639, укладеного між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та відновлення становища, яке існувало до порушення інтересів військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, шляхом повернення права особистої приватної власності на трикімнатну квартиру загальною площею 94, 1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ).

Враховуючи викладене, у прокурора наявні обґрунтовані припущення, що після відкриття провадження у справі за цим позовом, ОСОБА_5 , може швидко та безперешкодно здійснити відчуження зазначеної квартири (продаж, дарування тощо) третім особам, оскільки зазначена квартира контролюється нею одноособово та відсутні будь-які системи стримувань і противаг щодо цього, у зв`язку з чим подальше виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, обґрунтовано вбачається малоймовірним, а саме реституція буде неможливою.

Розгляд заяви здійснюється без виклику сторін в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 361/6799/14-ц (провадження № 61-16714св21) зазначено, що «…при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

З матеріалів справи вбачається, що заявником заявлено позовні вимоги про визнання недісним договору дарування квартири на яку заявник просить накласти арешт.

Майно на яке заявник просить накласти арешт належить дійсно ОСОБА_2 , на праві власності, проте право власності остання набула внаслідок договору дарування, що безпосередньо відображається у наданій заявником інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта .

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Проаналізуваши вищевикладене, з метою недопущення імовірного утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів та з метою запобігання порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками справи, приходить до висновку про задоволення даної заяви.

На підставі ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 157 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву заступника керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про забезпечення позову (в порядку ст. 151 ЦПК України) - задоволити.

Забезпечити позов заступника керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування трикімнатної квартири загальною площею 94,1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) від 26.08.2025, зареєстрованого приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В., в реєстрі під № 1639, укладеного між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) шляхом накладення арешту на зазначену квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Копію ухвали направити сторонам по справі, а також Маньківському відділу Державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання її копії.

СуддяА. І. Костенко