ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8167/24 Номер провадження 22-ц/814/808/26Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2025 року (повний текст рішення виготовлено 02 вересня 2025 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: Територіальна громада в особі Полтавської міської ради, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кас?яненко Людмила Володимирівна про зняття арешту, накладеного на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: Територіальна громада в особі Полтавської міської ради, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кас?яненко Людмила Володимирівна про зняття арешту, накладеного на нерухоме майно.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який є батьком позивача.

Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Кас`яненко Л.В. з заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала його померлому батьку, ОСОБА_2 . Однак, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю арешту, накладеного постановою Октябрського ВДВС м. Полтави від 2010 року в межах виконавчого провадження.

На його думку, після смерті боржника та закриття виконавчого провадження немає правових підстав для подальшого існування арешту, що перешкоджає йому реалізувати право на спадкування.

Просив зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер обтяження: 10305162, зареєстровано: 29.09.2010 року, Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 17188549 від 03.02.2010 року Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ, в/л 2-1304/09 від 26.01.2010 року виданий Ленінським районним судом м. Полтави, заявник: Октябрський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіональоного управління Міністерства юстиції, треті особи: Територіальна громада в особі Полтавської міської ради, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кас?яненко Людмила Володимирівна про зняття арешту, накладеного на нерухоме майно відмовлено.

З цим рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права шляхом подачі позову про скасування арешту. Зазначає, що в даному випадку виконавче провадження завершено, а відтак пред`явлення позову до особи, в інтересах якої накладено арешт, не вбачається можливим, а тому належним відповідачем у справі є орган ДВС, постановою якого накладено арешт. При цьому, завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Суд першої інстанції не врахував, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Тобто державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Тоді як за вказаних обставин, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту з майна, накладеного у завершеному виконавчому провадженні, порушує права власника на мирне володіння своїм майном.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 .

Згідно постанови № 160/02-31 від 30 червня 2023 року приватного нотаріуса Кас`яненко Л.В. 24.05.2023 нею відкрита спадкова справа № 26/2023 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , на підставі заяви сина померлого ОСОБА_1 , про фактичне прийняття спадщини з усіх підстав, так як на момент смерті батька він був малолітнім. Однак відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю арешту, накладеного постановою Октябрського ВДВС м. Полтави від 2010 року в межах виконавчого провадження.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 391087000 від 15.08.2024 відносно ОСОБА_2 29.09.2010 державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно у ВП № 17188549.

З листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 18 жовтня 2023 року ,№ 128835 вбачається, що згідно даних АСВП спецрозділу у відділі відносно боржника ОСОБА_2 на виконанні перебували виконавчі провадження, а саме: ВП № 17188549 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1304/09 від 26.01.20210, ВП № 32830119 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1304/09 від 10.0.2012, ВП № 32830264 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1304/09 від 10.0.2012. У зв`язку з смертю боржника, виконавчі провадження завершені п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження № 17188549 знищено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що завершення виконавчого провадження та зняття арешту різні правові явища, арешт може залишатися в силі навіть після завершення виконавчого провадження. Зняття арешту може призвести до неможливості забезпечення виконання судового рішення, порушення прав стягувача, втрати можливості звернення стягнення на спадкове майно.

Надаючи оцінку обставинам справи суд апеляційної інстанції не може в повній мірі погодися з наведеними висновками виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: прийняття постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; прийняття постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому згідно пункту 3 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606, в редакції чинній на момент смерті боржника, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Частиною 1 статі 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші

дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи виконавче провадження було завершено у зв`язку зі смертю боржника та у подальшому знищене. Тобто відповідно до норм, чинного на той час законодавства, виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 у разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про оскарження постанови про завершення виконавчого провадження, а отже дана постанова є чинною та повинна бути врахована при вирішенні даної справи.

У постанові від 22 січня 2025 року у справі № 592/18654/23 Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що міститься в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Аналізуючи наведене колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 як власник спадкового майна має право на володіти, розпоряджатися та користуватися своїм майном. При цьому, він не є стороною виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 17188549. Тобто арешт накладений на майно особи, яка не є боржником у справі.

Тоді як стаття 1 Першого протоколу покладає на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Водночас колегія суддів враховує те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За вказаних обставин, враховуючи, що виконавче провадження вже завершено та знищено, відповідна постанова сторонами виконавчого провадження не оскаржувала та є чинною, тоді як ОСОБА_1 не є боржником у вказано виконавчому провадження, а накладений арешт перешкоджаю його правам на вільне володіння, розпорядження та користування майном, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: Територіальна громада в особі Полтавської міської ради, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кас?яненко Людмила Володимирівна про зняття арешту, накладеного на нерухоме майно слід задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер обтяження: 10305162, зареєстровано: 29.09.2010 року, Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 17188549 від 03.02.2010 року Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ, в/л 2-1304/09 від 26.01.2010 року виданий Ленінським районним судом м. Полтави, заявник: Октябрський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення вимог апеляційної скарги та як наслідок задоволення позову з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної зави у розмірі 1211 грн. 20 коп. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1453 грн. 44 коп.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 382-384,389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: Територіальна громада в особі Полтавської міської ради, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кас?яненко Людмила Володимирівна про зняття арешту, накладеного на нерухоме майно задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер обтяження: 10305162, зареєстровано: 29.09.2010 року, Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 17188549 від 03.02.2010 року Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ, в/л 2-1304/09 від 26.01.2010 року виданий Ленінським районним судом м. Полтави, заявник: Октябрський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної зави у розмірі 1211 грн. 20 коп. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1453 грн. 44 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук