Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Макарчука С.М., з участю секретаря судового засідання Демидюк О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кобеляки в порядку загального позовного провадження за відсутності сторін цивільну справу № 532/2244/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 02.02.2025 в сумі 5 000,00 доларів США та 3% річних від суми простроченої позики в сумі 1 302,94 грн.

В позовній заяві позивач вказує, що 02 лютого 2025 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у письмовій формі у вигляді власноручної розписки відповідача як позичальника, згідно якої відповідач позичив у нього кошти в сумі 5 000,00 доларів США готівкою строком на п`ять місяців. Однак до встановленого терміну ОСОБА_2 боргу не повернув. Після спливу терміну повернення позики, а саме до 04 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення позики.

Позивач прохає суд стягнути із ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики від 02 лютого 2025 року в сумі 5 000,00 доларів США та 3% річних від простроченої суми позики в сумі 1 302,94 грн., та понесені ним судові витрати.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 17.09.2025 справу передано на розгляд судді Макарчуку С.М.

Відповідно до одержаних в порядку ст. 187 ЦПК України відомостей відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 22 версеня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання на 23 жовтня 2025 року.

23 жовтня 2025 року підготовче судове засідання відкладено на 25 листопада 2025 року у зв`язку з неявкою усіх учасників справи.

Ухвалою від 25 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 20 січня 2026 року.

20 січня 2026 року судове засідання відкладено на 16 лютого 2026 року у зв`язку з неявкою відповідача. Постановлено виклик відповідача здійснити шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

У судове засідання 16 лютого 2026 року сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Представником позивача адвокатом Галушко С.С. до суду подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують та прохають задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 02 лютого 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у письмовій формі у вигляді власноручної розписки відповідача як позичальника, згідно якої відповідач позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 5 000,00 доларів США готівкою строком на п`ять місяців (а.с.8). Однак до встановленого терміну ОСОБА_2 суму боргу не повернув. Після спливу терміну повернення позики, а саме 04 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення позики (а.с.9).

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Стаття 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків (ч. 1). Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч. 2).

До ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник ,який прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

За загальним правилом, наведеним у статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи написання відповідачем розписки про отримання в борг вказаної суми грошових коштів, із зазначенням зобов`язання щодо їх повернення, наявністю підпису в ній боржника та наявністю оригіналу розписки у позивача, на думку суду свідчить про укладення між сторонами договорів позики, отримання вказаних у розписках відповідачем грошових коштів та неповернення позивачу сум боргу на момент ухвалення даного рішення судом, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивача на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. до суду надано: договір про надання правничої допомоги від 03.07.2025, розрахунок витрат на правничу допомогу від 17.09.2025, акт № 1 приймання-передачі правничих послуг від 17.09.2025, квитанція про сплату 8 000,00 грн. від 17.09.2025 (а.с.12-15).

Витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 2 ст. 141 ЦПК). При цьому суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК).

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Оскільки судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 то з ОСОБА_2 на його користь підлягають стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 1 211,20 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 02 лютого 2025 року в сумі 5 000,00 доларів США та 3% річних від простроченої суми позики в сумі 1 302,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 гривень та сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень.

Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, учасники мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування або ім`я сторін та їхнє місцезнаходження:

Позивач: ОСОБА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Галушко Сергій Станіславович; робоча адреса: 39200, Полтавська область, Полтавський район, м. Кобеляки, вул. Шевченка, 12-а.

Відповідач: ОСОБА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя