Справа №489/2923/24
Провадження №2/489/112/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання - Горецькою П.О.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 , представниці позивачки - ОСОБА_2 , представниця третьої особи - Кукса О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав

встановив.

Позивачка, через свою представницю - адвокатку Дементьєву Ю.С., звернулася до суду з позовом, яким просила: позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідачів судові витрати. Мотивуючи вимоги тим, що відповідачі є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на день народження дитини, ОСОБА_4 трималася під вартою та притягалася до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України. З 07.10.2014 їй був запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. 29.04.2015 ОСОБА_4 вироком Заводського районного суду м. Миколаєва була засуджена за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України до 5 років та 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. З 31.10.2016, ОСОБА_4 відбувала покарання у Чорноморській виправній колонії № 74, передавши дитину під опіку біологічному батьку ОСОБА_3 , з яким спільно проживала без реєстрації шлюбу. ОСОБА_3 в жовтні 2016 передав свого сина ОСОБА_5 на виховання та утримання своїй рідній тітці - ОСОБА_1 , яка була опікуном ОСОБА_3 до 18 років, оскільки його батьки померли. Відповідачі з жовтня 2016 по теперішній час вихованням дитини не займалися, не приймали участі у його житті, не відвідували, не надавали матеріальної допомоги, не займалися його вихованням та розвитком, не цікавилися навчанням, його станом здоров`я, тощо. В грудні 2019 ОСОБА_4 була умовно-достроково звільнена від відбування не відбутої частини покарання. Звільнившись з місць відбуття покарання, ОСОБА_4 не намагалася встановити місце знаходження дитини, налагодити втрачений зв`язок з дитиною. 01 лютого 2024 ОСОБА_4 звернулася до правоохоронних органів із заявою про викрадення дитини - ОСОБА_5 . З метою відпрацювання заяви, з позивачкою зв`язалися працівники поліції для встановлення її місця знаходження та відібрання пояснення з цього приводу. ОСОБА_4 під час візиту працівників поліції була присутня, вимагала від позивачки відати дитину для вивезення її за кордон. У зв`язку з відмовою позивачки віддати дитину, ОСОБА_4 вчинила сварку, чим налякала дитину. Після відібрання пояснень та бесіди з дитиною, співробітники поліції поїхали, залишивши ОСОБА_6 з позивачкою. 24.01.2024 ОСОБА_3 , з невідомої причини, прийшов до неї додому у стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку, в ході якої наніс її численні удари руками по голові та тілу. Цю подію бачив та чув ОСОБА_6 , який знаходився вдома. Позивачка офіційно працевлаштована, маю у власності нерухоме майно, до кримінальної відповідальності не притягалася. Позивачка займається вихованням та розвитком дитини, його станом здоров`я, цікавиться його навчанням, тощо.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав разом з ним до 2022 року. Він опікався дитиною, коли син захворів, то він перебував разом з ним на стаціонарному лікуванні. Коли дитині виповнилося два роки, мені почала допомагати у вихованні дитини позивачка. Після того, як він почав працювати добу через три, позивачка забрала дитину до себе, з того часу дитина проживає разом з нею. Він постійно до певного часу відвідував дитину, у дитини було гарне ставлення до нього, до того моменту, коли з позивачкою відбувся конфлікт.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засідання пояснив, що відповідачка, перебуваючи у місцях позбавлення волі народила сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого передала батькові ОСОБА_5 .. Після відбуття покарання відповідачка намагалася налагодити стосунки з дитиною, проте, їй спочатку перешкоджав батько, а на теперішній час, позивачка.

Ухвалою суду від 24.04.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження та зобов`язано третю особу надати висновок щодо розв`язання спору.

Ухвалою суду від 25.11.2024, заяву представника відповідача про відвід судді задоволено, справу передано до канцелярії для вирішення питання про її повторний автоматичний розподіл.

Ухвалою суду від 27.11.2024, суддею Рум`янцевою Н.О. цивільну справу прийнято до розгляду, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази.

Ухвалою суду від 12.05.2025, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Позивачка зазначає, що станом на день народження дитини, ОСОБА_4 трималася під вартою та притягалася до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України. 29.04.2015 ОСОБА_4 вироком Заводського районного суду м. Миколаєва була засуджена за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України до 5 років та 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. З 31.10.2016, ОСОБА_4 відбувала покарання у Чорноморській виправній колонії № 74, передавши дитину під опіку біологічному батьку ОСОБА_3 , з яким спільно проживала без реєстрації шлюбу. ОСОБА_3 в жовтні 2016 передав свого сина ОСОБА_5 на виховання та утримання своїй рідній тітці - ОСОБА_1 , яка була опікуном ОСОБА_3 до 18 років, оскільки його батьки померли. З того часу, дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні та вихованні.

Норми права та мотиви їх застосування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 зазначеної статті). Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача, та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Як вбачається з розпорядження виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 591-р від 13.12.2002, призначено ОСОБА_1 опікуном над неповнолітнім племінником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звязку зі смертю його біологічних батьків.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2012, ОСОБА_4 визнано винною за ст.. 309 ч. 1 КК України та призначено їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2012, замінено засудженій 20.03.2012 Заводським районним судом м. Миколаєва по ст.. 309 ч. 1 КК України ОСОБА_4 призначене покарання 850 грн. штрафу на користь держави на покарання у вигляді 60 годин громадських робіт.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2015, визнано ОСОБА_4 виною у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України та призначено їй покарання за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного їй майна; за ч. 4 ст. 321 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.. 70 КК України, шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш тяжким, остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного їй майна.

Запобіжний захід засудженій ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити - домашній арешт.

Зараховано ОСОБА_4 у строк відбуття покарання, час знаходження її під вартою з 12.03.2014 по 06.10.2014.

Відповідно до довідки Державної установи «Чорноморська виправна колонія № 74» від 05.06.2018 за вих. № 1.5/1891, ОСОБА_4 відбувала покарання у ДУ «Чорноморська виправна колонія № 74» з 31.10.2016 по 13.03.2021.

Позивачка в своєму позові зазначає, що з жовтня 2016 по теперішній час вона опікується малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки АТ «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» від 15.03.2024 від 04/2-336, ОСОБА_5 було зараховано до ДНЗ № 69 від 06.09.2017 згідно направлення № 3041 від 03.07.2017, яке було надано працівнику підприємства ОСОБА_1 , яка є рідною тіткою ОСОБА_3 , батька дитини. 01.09.2020 ОСОБА_7 був переведений до підготовчої до школи групи, де навчався до 25.08.2021.

01.09.2021 ОСОБА_5 було зараховано до 1-Б класу ПШ № 2 ММР, в яку влаштувала його ОСОБА_1 .

До матеріалів справи долучені копії квитанцій про оплату за дитячі садки ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» ОСОБА_5 (а.с. 41-50).

Відповідно до довідки Початкової школи № 2 Миколаївської міської ради від 04.03.2024 за вих. № 17, ОСОБА_7 навчався у початковій школі № 2 ММР з 01.09.2021 по 30.05.2023. Батьки дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не примали участь у вихованні сина. Не цікавилися успіхами у навчанні та життям дитини, не забезпечували усім необхідним для навчання, з педагогами не спілкувалися, батьківські збори не відвідували.

В організації навчання та виховання дитини приймала участь ОСОБА_1 , вона постійно приводила до школи дитину та забирала після занять.

З характеристики, наданої директором школи ПШ № 2 ММР, ОСОБА_7 з 01.09.2021 по 30.05.2023 навчався в Початковій школі № 2 м. Миколаєва. У період навчання виявляв інтереси до навчання. До виконання доручень ставився сумлінно. Брав активну участь у житті класу, мав багать друзів.

Як вбачається з довідки Миколаївського ліцею № 28 від 07.03.2014 за вих. № 86, ОСОБА_5 дійсно навчається онлайн з використанням технологій дистанційного навчання в 3-В класі Миколаївському ліцеї № 28 Миколаївської міської рали СМиколаївської області.

З характеристики, наданої директором ліцею № 28, вбачається, що ОСОБА_7 навчається у ліцеї з третього класу. До навчального закладу ОСОБА_6 влаштувала бабуся ОСОБА_1 . ОСОБА_6 систематично відвідує заняття, приєднується до уроків без запізнень. В організації навчання приймають участь бабуся ОСОБА_1 та дідусь ОСОБА_8 . Вони приділяють належну увагу вихованню ОСОБА_6 , допомагають у навчанні, завжди цікавляться успіхами хлопчика, підтримують тісний зв`язок з класним керівником, відвідують батьківські збори. Батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 на зв`язок з класним керівником не виходять, батьківські збори не відвідують.

ОСОБА_5 неодноразово отримував грамоти за участь у конкурсах.

Відповідно до Декларації № 0001-390М-9Х00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, довірена особа пацієнта ОСОБА_5 для повідомлення у разі настання створеного випадку з пацієнтом - ОСОБА_3 .

До матеріалів справи долучені пояснення свідків, відібрані адвокатом Демченко Ю.С., а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які пояснили, що ОСОБА_1 зі своїм чоловіком на онуком ОСОБА_6 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше з ОСОБА_12 проживав син її рідної сестри ОСОБА_13 , ОСОБА_12 була його опікуном. Після повноліття ОСОБА_13 , останній переїхав проживати до свого житла, яке йому надали як дитині-сироті. 9 років назад у ОСОБА_13 народився син ОСОБА_6 . Мати хлопця відбувала покарання в місцях позбавлення волі. ОСОБА_13 віддав дитину ОСОБА_12 на виховання. ОСОБА_6 проживав у родині ОСОБА_12 на повному її утриманні та вихованні. Батьки ОСОБА_6 за весь цей час участі у вихованні дитини не приймали.

До матеріалів справи долучено копії фотознімків, на яких дитина ОСОБА_6 разом з позивачкою та її чоловіком (а.с 37-39).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2019, звільнено ОСОБА_4 умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2015 на строк 1 рік 2 місяці 25 днів.

Постановою Ленінскього районного суду м. Миколаєва від 09.08.2023, ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у виді попередження.

Позивачка зазначає, що 01 лютого 2024 ОСОБА_4 звернулася до правоохоронних органів із заявою про викрадення дитини - ОСОБА_5 . З метою відпрацювання заяви, з позивачкою зв`язалися працівники поліції для встановлення її місця знаходження та відібрання пояснення з цього приводу. ОСОБА_4 під час візиту працівників поліції була присутня, вимагала від позивачки відати дитину для вивезення її за кордон. У звязку з відмовою позивачки віддати дитину, ОСОБА_4 вчинила сварку, чим налякала дитину. Після відібрання пояснень та бесіди з дитиною, співробітники поліції поїхали, залишивши ОСОБА_6 з позивачкою.

Як вбачається з листа Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10.04.2025 за вих. № 19/2980525-вих, ОСОБА_14 з квітня 2022 неодноразово перетинала кордон України, останній раз виїхала за межі України 07.02.2024 по теперішній час.

24.01.2024 ОСОБА_3 , з невідомої причини, прийшов до неї додому у стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку, в ході якої наніс її численні удари руками по голові та тілу. Цю подію бачив та чув ОСОБА_6 , який знаходився вдома.

На підтвердження зазначеного суду надано: лист з Відділення поліції № 2 Миколаївського районного управління поліції в Миколаївській області Головного управління Національної поліції від 15.03.2024 за вих. № 20-аз/52-2024; лист з Відділення поліції № 2 Миколаївського районного управління поліції в Миколаївській області Головного управління Національної поліції від 25.01.2024 за вих. 1568/52-2024; виписку № 223 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 24.01.2024; довідку з МСЗ «Зоря»-«Машпроект»; постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.04.2024 про визнання винним ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Відповідно до довідки КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 15.04.2025 за вих. № 01-541, ОСОБА_15 та ОСОБА_4 за медичною допомогою (профілактичною, амбулаторною, стаціонарною) до КНП «МОЦПЗ» МОР по теперішній час не зверталися і за даними архіву та картотекою не значаться.

Як вбачається з відповіді Головного управління ДПС у Миколаївській області щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податку та військового збору:

- за період з січня 2019 по грудень 2023, ОСОБА_3 отримував заробітну плату з І кварталу 2019 по червень 2023 від АТ НВКЗ «Зоря»-«Машпроект». За період з липня по грудень 2023 відсутня інформація щодо доходів ОСОБА_3 . З січня 2024 по березень 2024 ОСОБА_3 отримував соціальні виплати з відповідних бюджетів УСП Чорноморської МР;

- за період з І кварталу 2019 по 4 квартал 2019 ОСОБА_4 отримувала заробітну плату від Державної установи «Чорноморська виправна колонія № 74». За період І кварталу 2020 по 2 квартал 20250 відсутня інформація про доходи ОСОБА_4 . З 3 кварталу 2020 по 4 квартал 2020 ОСОБА_4 отримувала соціальні виплати з відповідних бюджетів Миколаївського міського центру зайнятості. За період з січня 2021 по лютий 2025 відсутня інформація про доходи ОСОБА_4

ОСОБА_8 та ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 1993, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

З характеристики АТ «Науково-виробничого комплексу газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» від 14.03.2024 за вих. № 04/2-1 вбачається, що ОСОБА_1 працює на підприємстві з 1994. За період роботи на підприємстві ОСОБА_1 зарекомендувала себе грамотним фахівцем. До роботи відноситься відповідально, своєчасно і правильно виконує доручені їй завдання. За час роботи на підприємстві направлялася на курси підвищення кваліфікації. Здатна самостійно вирішувати питання за своїм напрямком діяльності.

Згідно довідки про доходи № 57 від 19.03.2024 АТ «Науково-виробничого комплексу газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект», ОСОБА_1 займає посаду фахівця з питань кадрової роботи та отримує заробітну плату, загальний розмір якої за період з вересня 2023 по лютий 2024 у розмірі 90314 грн. 91 коп.

Відповідно до довідки АТ «Науково-виробничого комплексу газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» від 18.03.2024 за вих. № 04-52, ОСОБА_8 працює у Акціонерному товаристві «Науково-виробничого комплексу газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» з 28 травня 1999 на посаді гідропіскострумнник 3 розряду, термогальванічний цех № 46.

Відповідно до витягу з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» серії ВР - 002362488, ОСОБА_1 на території України станом на 12.03.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває.

ОСОБА_1 є власницею: АДРЕСА_2 на підставі Ордеру на житлове приміщення від 14.04.1999 серії 000379; кімнат АДРЕСА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2021, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Євтушенко А.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1044; частки кімнат АДРЕСА_4 , 68, 71 будинку АДРЕСА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.12.2021, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 5820.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що знайома з позивачкою, оскільки проживають в одному під`їзді будинку. Дитину знає приблизно з 4-5 років. Батька дитина, знає, останній раз його бачила до війни у 2021 році, коли він приходив до дитини та позивачки. Матір дитини не бачила та не знайома з нею. Зі слів позивачки, відомо, що остання перебуває за кордоном. Дитина проживає з ОСОБА_16 , вона водила його до садочка та займалася його вихованням. Дитина стала більш привітною, комунікабельною. Батьки не займаються вихованням дитини.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що позивачку знає, проживають в одному будинку. Людмила проживає з чоловіком ОСОБА_17 та дитиною ОСОБА_6 . ОСОБА_6 знає з 4-5 років, він часто гуляє на дитячому майданчику, дитина комунікабельна. Батьків дитини не знає та ніколи не бачила. Вихованням дитини займається ОСОБА_12 .

Допитана у судовому засідання свідок ОСОБА_11 пояснила що сім`ю знає з народження ОСОБА_6 . Вона мешкає разом з позивачкою в одному під`їзді. З 4-5 років ОСОБА_6 постійно мешкає з ОСОБА_18 . Знає батька хлопчика, але давно його не бачила, мати ніколи не бачила взагалі. Хлопцю зараз 11 років, він мешкає з ОСОБА_18 ще з садочка. ОСОБА_19 їй відомо батьки не займаються дитиною. Зі слів ОСОБА_20 знає що мати знаходиться за кордоном. Батька востаннє бачила до війни і перед судовим засіданням вперше за довгий час. З дитиною вона спілкується. Хлопчик привітний, тягнеться до інших дітей. Про батьків ОСОБА_21 ніколи не згадував.

Свіідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_22 знає дуже давно, вона сусідка та вони разом працюють. ОСОБА_23 виховує ОСОБА_6 змалечку. Я часто буваю на дитячому майданчику, дитина щаслива, вихована. Батьків ОСОБА_6 вона ніколи не бачила, взагалі вважала що ОСОБА_23 та ОСОБА_24 є батьками ОСОБА_6 . У будинку вона мешкає з 2007 року, дитина з ОСОБА_18 років з 4-5 мешкає з ОСОБА_18 .

Опитаний у судовому засідання малолітній ОСОБА_25 пояснив, що він мешкає з бабусею ОСОБА_18 та дідусем ОСОБА_26 . З батьком спілкується, але нечасто, бажав би частіше. З батьком у нього нормальні відносини та добре ставлення до нього. Батько мешкає поруч. Мати він майже не пам`ятає, знає що вона зараз нібито за кордоном. Негативного ставлення до батьків не має. Хоче і надалі залишатись жити з бабусею.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11.10.2024 за вих. № 18267/02.02.01-22/04/14/24, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відношенні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому висновок обґрунтований тим що біологічну матір хлопчик погано знає, оскільки вони маже не спілкувались його народження, на батька є образа за те що останній мало спілкується з ним та мало приймає участь у вихованні. При цьому батько та мати заперечували проти позбавлення батьківських прав.

Висновок є одним з доказів, який оцінюється судом у сукупності з усіма іншими доказами та обставинами справи та може бути відхилений судом з огляду на недостатність обґрунтованості.

Суд вважає, що позивачкою не наведено тих виключних обставин, які б свідчили про необхідність застосування судом крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав.

Батьки дитини не знаходяться на обліках у психіатричному чи наркологічному диспансері, не вчиняли жорстоких дій чи кримінальних правопорушень щодо дитини.

Так дійсно можна казати про недостаніть уваги, виховання та матеріального забезпечення з боку батьків одо дитини. Однак вказане, окрім свідомої поведінки батьків, є наслідком зокрема й того, що позивачка перешкоджає спілкуванню батьків з дитиною, що слідує з пояснень відповідачів. Мати фактично з народження дитини перебувала в місцях позбавлення волі протягом більше 5 років й відповідно була позбавлена можливості бачити дитину. Представник ОСОБА_4 вказував на те, що мати хотіла вивезти дитину разом з іншими їх дітьми за кордон коли виїжджала, але ОСОБА_1 не віддавала дитину. Дитина не має негативного ставлення до батьків, більш того у судовому засіданні він вказав шо до батька ставиться добре.

Аргументи сторони позивачки та її представниці про те, що відповідачі протягом тривалого часу свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, а саме: батьківського піклування та батьківської турботи до дитини не виявляють, станом здоров`я дитини не піклуються, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримують, необхідних умов для навчання та проживання дитині не забезпечують, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання дитиною освіти, є безпідставними, оскільки судом не встановлено винної поведінки відповідачів.

Позивачка та її представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає його захист інтересів як дитини шляхом позбавлення її батьків батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачами від виконання батьківських обов`язків відносно дитини як і жорстокого поводження з дитиною.

Отже, за таких обставин, здійснивши системний аналіз і оцінку доказів, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивачка не довела та не надала суду беззаперечних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини внаслідок позбавлення її батьків батьківських прав та доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків відносно дитини як і жорстокого поводження з дитиною, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП невідомий.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа:

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, юридична адреса: м. Миколаїв, пр-т Богоявленський, 1, .

Повний текст судового рішення складено «17» лютого 2026.

Суддя Н.О. Рум`янцева