ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 750/3295/24

провадження № 61-4298св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»,

треті особи:ОСОБА_3 , державний реєстратор Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук Іван Юрійович, державний реєстратор Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананко Костянтин Вікторович, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 листопада 2024 року у складі судді Логвіної Т. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у складі колегії суддів: Шарапової О. Л., Висоцької Н. В., Онищенко О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (далі - АТ «СЕНС БАНК»), треті особи: ОСОБА_3 , державний реєстратор Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук І. Ю., державний реєстратор Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананко К. В., Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2008 року між ним та Акціонерним комерційним банком (далі - АКБ) «УкрСоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 985/08-040, відповідно до якого банк надав йому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти окремими частинами, зі сплатою 13,5 % річних, у межах максимального ліміту заборгованості у сумі 32 200 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості 24 квітня 2023 року на умовах, визначених договором кредиту.

У той самий день, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між ОСОБА_4 (на той час його дружина) та банком було укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання стала його майновим поручителем та нею була передана в іпотеку однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу 28,8 кв. м і належала їй на праві приватної власності.

21 травня 2015 року рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області у справі № 743/1606/14-ц стягнуто з нього на користь ПАТ «УкрСоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 62 358,31 доларів США.

20 січня 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ним було розірвано. За час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_2 .

05 вересня 2014 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_6 .

Рішенням Державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук І. Ю. від 08 лютого 2019 року № 45423963, право власності на квартиру ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за АТ «УкрСоцбанк».

На підставі передавального акту від 11 жовтня 2019 року державним реєстратором Ананком К. В., Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, внесений запис про прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49853190 від 26 листопада 2019 року про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

12 серпня 2022 року рішенням акціонерів АТ «Альфа-Банк» змінено на АТ «СЕНС БАНК».

Позивач вказував, що АТ «УкрСоцбанк» та державний реєстратор Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук І. Ю., здійснюючи реєстрацію права власності за АТ «УкрСоцбанк» на квартиру ОСОБА_3 допустили порушення законодавства, які призвели до порушення прав та інтересів їх неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , оскільки він був зареєстрований та проживав у вказаній квартирі. Реєстрація проведена без згоди органу опіки та піклування.

Зазначав, що ОСОБА_3 , як власник іпотечної квартири, не надавала своєї згоди на реєстрацію права власності на квартиру за АТ «УкрСоцбанк».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчука І. Ю. про державну реєстрацію прав та обтяжень від 08 лютого 2019 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «УкрСоцбанк»; скасувати рішення державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Ананка К. В. про державну реєстрацію прав та обтяжень від 26 листопада 2019 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 26 березня 2025 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора

про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали письмові заяви до Голови правління ПАТ «УкрСоцбанк» на добровільну реалізацію нерухомого майна, переданого в іпотеку, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Доводи про відсутність дозволу органу опіки та піклування при вчиненні оскаржуваної реєстраційної дії є безпідставними, оскільки неповнолітні діти позивача під час укладення іпотечного договору від 25 квітня 2008 року не мали права користування спірною квартирою, а позивач не повідомляв банк про те, що 10 лютого 2009 року та 30 вересня 2021 року він зареєстрував місце проживання своїх дітей у спірній кватирі.

Апеляційний суд також зазначив, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що його заява та заява ОСОБА_3 на добровільну реалізацію спірної квартири, є нікчемним правочином, оскільки вони нотаріально не посвідчені, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки законодавством не встановлена така вимога до заяви. Крім того, умовами іпотечного договору передбачене право банківської установи звернутися стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за собою права власності на такий об`єкт.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у квітні 2025 року, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 листопада 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належну правову оцінку тому, що ні він, як боржник, ні ОСОБА_3 , як іпотекодердатель, не отримували від банку письмову вимогу про усунення порушень, тому дії з реєстрації належного останній нерухомого майна є незаконними.

Вказує, що банк був обізнаний про народження його дитини та проживання у спірному житлі, тому не мав права звертати стягнення на предмет іпотеки без отримання дозволу органу опіки та піклування.

Зазначає, що суди не повинні були брати до уваги його та ОСОБА_3 заяви про добровільну реалізацію іпотечного майна, оскільки такі є нікчемними, так як за своєю суттю є правочином з нерухомим майном, здійсненим без нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Крім того, вказана заява суперечила Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, переданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у редакції на час подання заяви.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2025 року АТ «СЕНС БАНК» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи не спростовують правильність ухвалених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, а доводи позивача є безпідставними, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

13 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2026 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «УкрСоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 985/08-040, відповідно до якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти окремими частинами, зі сплатою 13,5 % річних, у межах максимального ліміту заборгованості у сумі 32 200 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості 24 квітня 2023 року на умовах, визначених договором кредиту.

25 квітня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між ОСОБА_4 та АКБ «УкрСоцбанк» було укладено іпотечний договір. Згідно вказаного договору, ОСОБА_4 виступала майновим поручителем ОСОБА_1 та нею була передана в іпотеку однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу 28,8 кв. м і належить їй на праві власності.

Відповідно до пункту 4.5.3 договір передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

26 червня 2009 року між ОСОБА_1 та АКБ «УкрСоцбанк» було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 985/08-040, відповідно до пункту 1.1.1. якого АКБ «УкрСоцбанк» надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти окремими частинами, зі сплатою 14,5 % річних починаючи з 20 жовтня 2008 року, у межах максимального ліміту заборгованості до 33 968,66 доларів США, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 24 квітня 2028 року на умовах, визначених договором кредиту.

25 червня 2010 року між ОСОБА_1 та АКБ «УкрСоцбанк» було укладено додаткову угоду № 985/08-040-2 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 985/08-040, відповідно до пунктів 1, 2.1, 2.2 якої сторони підтвердили, що залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладання цієї Додаткової угоди складає 32 716,50 доларів США, залишок заборгованості за нарахованими процентами 3 002,12 доларів США, встановили нову проценту ставку за користування кредитними коштами у розмірі 15,31 % річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості - 24 квітня 2028 року.

20 січня 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано.

За час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_2 .

05 вересня 2014 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_6 .

21 травня 2015 року рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області у справі № 743/1606/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 985/08-040 від 25 квітня 2008 року у розмірі 62 358,31 доларів США, що в еквіваленті згідно з курсом Національного банку України, станом на 28 листопада 2014 року складає 933 458,36 грн.

23 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали письмові заяви до Голови правління ПАТ «УкрСоцбанк» на добровільну реалізацію нерухомого майна, переданого в іпотеку, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане майно згідно поданих заяв вони передають банку на продаж з метою погашення заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2008 року.

Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 17 січня 2024 року № 344 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 10 лютого 2009 року; ОСОБА_3 , зареєстрована 10 лютого 2009 року; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована 30 вересня 2021 року.

За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31 січня 2024 року № 363997759 на підставі рішення Державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук І. Ю. від 08 лютого 2019 року № 45423963, право власності на квартиру ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за АТ «УкрСоцбанк».

На підставі передавального акту від 11 жовтня 2019 року державним реєстратором Ананком Костянтином Вікторовичем, Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49853190 від 26 листопада 2019 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа- Банк».

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 363997209 від 31 січня 2024 року, відсутні будь-які відомості про реєстрацію за неповнолітнім ОСОБА_2 нерухомого майна.

Згідно з витягом з державного реєстру банків, АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «СЕНС БАНК».

31 жовтня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Незалежна експертна компанія» було проведено оцінку предмету іпотеки - однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , вартість об`єкта оцінки станом на 31 жовтня 2018 року становила 365 011 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3166/18, від 23 липня 2023 року у справі № 759/5454/19 та постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 752/5567/19, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на зміст частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно із пунктом 6 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 державна (далі - Порядок), реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Пунктом 61 Порядку, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що як власник квартири ( ОСОБА_3 ) так і позивач ( ОСОБА_2 ) надали банку письмову згоду на реалізацію предмету іпотеки (спірна квартира) у рахунок погашення заборгованості останнього за кредитним договором.

При цьому, права дитини не порушено, оскільки на час укладення договору іпотеки від 25 квітня 2008 року малолітній ОСОБА_2 не мав прав на неї, а був зареєстрований у квартирі 10 лютого 2009 року без дозволу та погодження з іпотекодержателем.

Доводи касаційної скарги про порушення прав неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через те, що він, на думку заявника, мав право на спірну квартиру з моменту народження, оскільки дитина проживає разом з батьками, є безпідставними, враховуючи, що мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , була зареєстрована у цій квартирі вже після укладення договору іпотеки (10 лютого 2009 року), а батько - ОСОБА_1 , позивач у справі, взагалі у ній не зареєстрований.

Більше того, права будь-якої особи, у тому числі й неповнолітнього ОСОБА_2 , на проживання у квартирі АДРЕСА_2 , не є предметом розгляду у цій справі.

Інші доводи заявника зводяться до порушення прав іпотекодавця оспорюваними державними реєстраціями, яким у цьому випадку є ОСОБА_3 .. Проте, Верховний Суд до уваги такі доводи не бере, оскільки зазначена особа жодних позовних вимог у межах цієї справи не заявляла, ОСОБА_1 не уповноважений діяти від її імені та в її інтересах, а позов він подав саме в інтересах неповнолітньої дитини, як його законний представник. Проте, судами попередніх інстанцій встановлено, із цим погоджується Верховний Суд, що оспорюваними рішеннями державних реєстраторів прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого було подано позов у цій справі, не порушено.

Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права. Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою по суті спору погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , залишити без задоволення..

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 листопада 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк