Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2026 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Данилюк Т.М.,

за участю секретаря - Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в заочному порядку, в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він працював у товаристві відповідача на посаді водія автотранспортних засобів ГТВ дільниці гірничо-технологічного транспорту по дату звільнення 15.12.2025. Однією з причин його звільнення, став той факт, що відповідач кілька місяців поспіль з червня 2025 року - по грудень 2025 року включно, нараховував але не виплачував заробітну плату. Так, на дату звільнення з товариства заборгованість по виплаті заробітної плати складає 99 412 грн 27 коп.

В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з роботи, відповідач не виплатив усіх сум заробітної плати, яка йому належить та на цей час не здійснив остаточний розрахунок з ним.

А тому у відповідності до положень ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити йому мій середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Так, згідно з наданою відповідачем довідкою про його дохід, середньоденний розмір заробітної плати склав 363 грн 73 коп., виходячи з наступного розрахунку: заробітна плата за грудень місяць - 19 865 грн 84 коп. : (поділити) 23 (робочі дні) = (дорівнює) 363 грн. 73 коп.

Кількість днів прострочення розрахунку при звільненні з 15.12.2025 по дату його звернення до суду, яку можливо врахувати як дату остаточного розрахунку з ним, 30 днів, що не перевищує обмеження, встановленого ст. 117 КЗпП України - не більше шести місяців.

Таким чином, заборгованість відповідача з виплати середнього заробітку за весь час затримки з виплати заборгованості із заробітної плати складає: 363,73 (грн.) х (помножити) 30 (днів прострочення відповідача з виплати заборгованості із заробітної плати при звільненні) = 10 919 грн 90 коп.

Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість зі сплати заробітної плати за у розмірі 99 412,27 грн та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку відповідача при звільненні у зв`язку з невиплатою при звільненні заборгованості із заробітної плати у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, в розмірі 10 919,90 грн та стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи судом та оплатою правничої допомоги адвоката в розмірі 5 500,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.01.2026, у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Позивач, в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового розгляду повідомлений належним чином, подав заяву в якій підтримує позовні вимоги повністю, просить їх задовольнити, а розгляд справи проводити без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.20).

Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.18), в судове засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , у період з 06.08.2019 по 15.12.2025, перебував у трудових відносинах з ТОВ «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» та працював на посаді водія автотранспортних засобів, вантажний автомобіль на перевезенні гірничої маси у кар`єрі, дільниці гірничо-технологічного транспорту у кар`єрі № 1, що підтверджено копією трудової книжки та наказом про припинення трудового договору (контракту) № НОМЕР_1 (а.с.4-5, 6).

Згідно довідки про доходи № 1 від 05.01.2026, виданої ТОВ «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат», загальна сума доходу за червень 2025 грудень 2025 року, складає 99 412,27 грн (а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Як передбачено ч.1 ст.47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до приписів ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Як визначив Конституційний суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України та статей 1 та 12 Закону України «Про оплату праці», в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами, необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно зі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , з 06.08.2019 до 15.12.2025, перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача та працював на посаді водія автотранспортних засобів, вантажний автомобіль на перевезенні гірничої маси у кар`єрі, дільниці гірничо-технологічного транспорту у кар`єрі № 1. В день звільнення 15.12.2025, заробітна плата йому виплачена не була, заборгованості складає 99 412,27 грн (з червня 2025 року по грудень 2025року), доказів зворотного відповідачем на надано, тому вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки відповідно до вимог ст.117 КЗпП з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 15.12.2025 по день звернення до суду в розмірі 10 919,90 грн, в межах заявлених позовних вимог підлягає задоволенню.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на надання правничої допомоги, позивачем надана квитанція з якої вбачається, що вартість наданих послуг на правничу допомогу становить 5 500 грн (а.с.10).

Оскільки позов задоволено, заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до суду не надходило, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 500 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1 331,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від його сплати при подачі позову на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Також, слід допустити негайне виконання рішення в частині присудження позивачу ОСОБА_1 , виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, згідно положень п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 94, 115, 116, 233 КЗпП України та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 133, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» (вул.Молодіжна, 30А, корпус 3, м.Вільногірськ, Кам`янський район, Дніпропетровська область, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість по заробітній платі за період з червня 2025 року по грудень 2025 року, у розмірі 99 412,27 грн (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дванадцять гривень 27 копійок) з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 919,90 грн (десять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять гривень 90 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» (вул.Молодіжна, 30А, корпус 3, м.Вільногірськ, Кам`янський район, Дніпропетровська область, ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави Україна судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині присудження позивачу ОСОБА_1 , виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя підпис Т.М.Данилюк