Справа № 201/9466/25
Провадження № 2/947/464/26
УХВАЛА

17.02.2026 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

Розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору позики -

ВСТАНОВИВ:

До Соборного районного суду м. Дніпра, діючи в інтересах ОСОБА_1 , як його представник, заходами електронного суду 29.07.2025 звернулася адвокат Новосьолова Ольга Валеріївна, із позовом в якому просить визнати недійсним договір позики від 24.05.2024, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у розмірі 3 920 500,00 гривень, що є еквівалентом 100 000,00 дол. США та застосувати наслідки недійсності правочину.

Ухвалою судді Соборного районного суду м. Дніпра від 05.08.25 року справу з посиланням на положення ст. 27 ЦПК України направлено до Київського районного суду м.Одеси для розгляду за підсудністю.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу 19.09.2025 було розподілено судді Луняченку В.О..

Ухвалою судді від 01.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Згідно витягу №83597943 про реєстрацію у Спадковому Реєстрі від 12.12.2025 вбачається що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , у зв`язку із чим Приморською державною нотаріальною конторою у м. Одесі 12.12.2025 відкрита спадкова справа №75004621.

Таким чином ОСОБА_2 помер до відкриття провадження у даної справі.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно з частиною першою статі 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша стаття 48 ЦПК України).

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника

у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 473/1433/18 (провадження № 14-35цс20), викладено такі правові висновки: «Цивільне процесуальне законодавство України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі. Отже, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому не залежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні. Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки чинним законодавством України

не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог статті 25 ЦК України припинено, та в силу вказаного вище не могла бути стороною у справі, провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до відповідача, який на час звернення з позовом до суду вже помер, підлягало закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду

у порядку цивільного судочинства.».

Подібні правові висновки викладено також Верховним Судом у постановах: від 16 травня 2018 року у справі № 183/4229/14 , від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц, від 05 квітня 2021 року у справі № 200/21020/15-ц, від 09 жовтня 2023 року у справі № 688/181/23 та багатьох інших.

Судова практика з указаного процесуального питання є сталою

та сформованою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255,353,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за участі третіх осіб: ОСОБА_3 ( РНОКПП невідомий), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання недійсним договору позики, на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала складена 17.02.2026.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складення.

Учасник справи , якому повна ухвала не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали.

Суддя Луняченко В. О.