ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м.Суми

Справа №591/4316/25

Провадження № 22-ц/816/1478/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Сидоренко А. П. (суддя-доповідач),

суддів - Петен Я. Л., Сізова Д. В. ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2025 року, ухваленого в м. Суми у складі судді Клименко А.Я., у справі за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (далі - ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ») звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з вказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що 06 листопада 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено договір №4119185 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в розмірі 8000 грн. строком на 360 дні шляхом переказу на його платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом 2,00% від суми кредиту за кожен день користування.

Договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором К430.

26 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем укладено Договір факторингу №26/07/2024, відповідно до умов якого, право вимоги за договором №4119185 про надання споживчого кредиту від 06 листопада 2023 року перейшло до позивача.

У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 60240 грн, з яких заборгованість за кредитом становить 8000 грн., заборгованість по нарахованих відсотках первісним кредитором - 36720 грн., заборгованість по нарахованих відсотках ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 19 календарних дні 15520 грн., а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2025 року позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором №4119185 від 06 листопада 2023 року у сумі 60 240 грн., судові витрати з судового збору у розмірі 2422,40 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2025 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вважає, що при ухваленні рішення суд порушив порядок розгляду справи і допустив неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд допустив істотне порушення норм процесуального права, не в повній мірі врахував всі фактичні дані справи та доводи відповідача.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивачем не доведено належними доказами перехід права грошової вимоги від первісних кредиторів саме до позивача. Позивачем не доведено, що відповідачу надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договором. Реквізити повного карткового рахунку позичальника в матеріалах справи не містяться.

30 січня 2026 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. На думку представника, доводи апеляційної скарги є безпідставними, відповідачем не спростовані висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 листопада 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено договір №4119185 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі Кредитний договір) (а.с. 39-48).

Вказаний договір укладено у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» та містить відомості про підписання позичальником електронним підписом у виді одноразового ідентифікатору (одноразовим паролем) К430.

Відповідно до умов кредиту відповідачу надано кредит у розмірі 8000,00 грн, строком користування 360 днів (п.п. 1.2, 1.3 Кредитного договору).

За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах:

1.4.1 - стандартна процента ставка становить 2,00% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.

1.4.2 - знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо клієнт до 05 грудня 2023 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.

Згідно з п. 1.5. Кредитного договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає:

1.5.1 - за стандартною ставкою за весь строк кредитування 32 646, 25 % річних.

1.5.2 за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 7308, 55 % річних.

Згідно з п. 5.4.1 Кредитного договору, Клієнт зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором.

Додатком № 1 до Кредитного договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 38).

Також позивачем надано Паспорт споживчого кредиту з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, в якому також визначений порядок повернення кредиту помісячно (а.с. 35-37).

Зазначені документи підписані відповідачем ОСОБА_1 .

Підписанням Кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику.

Всупереч умов вищевказаного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів.

З приводу заперечень апелянта, що позивачем не доведено належними доказами перехід права грошової вимоги від первісних кредиторів до позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першоїстатті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

За змістом ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

В зазначеній нормі права мова йде про право грошової вимоги, яке не можна ототожнювати із зобов`язанням боржника, оскільки, право вимоги є похідним наслідком, що виникає через невиконання боржником певного грошового зобов`язання.

З вказаного слідує, що право вимоги не може існувати саме по собі.

Згідно п.5 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» факторинг є видом фінансової послуги.

Відповідно до ст.9 вказаного Закону фінансова послуга надається на підставі договору, який укладається, змінюється, припиняється, виконання зобов`язань за яким забезпечується відповідно до вимог цивільного законодавства України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами.

Договір факторингу має такі ознаки:

1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату;

2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим;

3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги;

4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» умови;

5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 вказано, що визначальною ознакою договору факторингу є суб`єктний склад його учасників. Так, суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони:

- клієнт, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч.2 ст.1079 ЦК України);

- фактор, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч.3 ст.1079 ЦК України);

- боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором, що вбачається із ч.1 ст.1077 ЦК України, ст.350 ГК України.

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та позивачем (Фактор) укладено Договір факторингу №26/07/2024, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

За п. 1.2 цього договору перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2 та надходження ціни продажу у повному обсязі на рахунок клієнта, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників та повна сума ціни продажу, що надійшла на рахунок Клієнта, - підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості (а.с. 18-22).

Згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №26/07/24 від 26 липня 2024 року, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» реєстр Боржників (а.с.23, 25-зворот).

У Витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу №26/07/24 від 26 липня 2024 року, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» отримало право вимоги до відповідача (зазначений під номером 1177) за кредитним договором №4119185 від 06 листопада 2023 року (кількість прострочених днів- 204) на загальну суму 44720 грн., з яких: 8000 грн.- сума заборгованості по основному кредиту, 36720,00 грн. сума заборгованості по відсоткам (а.с. 49).

Отже, позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до нього, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», відносно кредитного договору, який був укладений з відповідачем.

Крім того, стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин сплати кредитної заборгованості первісному кредитору.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних доказів щодо перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

Так, матеріалами справи підтверджується, що переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору, здійснено у відповідності до п. 2.1 договору шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , номер якої також вказано у розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» у рядку «Клієнт» договору №4119185 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, що підтверджується копією листа ТОВ «ПЕЙТЕК» від 26 липня 2024 року (а.с. 52).

В свою чергу ТОВ «ПЕЙТЕК» надає послуги з переказу коштів на підставі договору між Товариством та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_2 від 21 лютого 2022 року (а.с. 52).

Як вбачається з інформації, що надана суду АТ КБ «ПриватБанк» від 03 вересня 2025 року на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 , IBAN НОМЕР_4 (а.с. 133).

Згідно виписки за договором № б/н за період 06 листопада 2023 року - 15 листопада 2023 року

по рахунку ОСОБА_1 , наданої АТ КБ «ПриватБанк» 01 вересня 2025 року, відповідачу 06 листопада 2023 року на картку № НОМЕР_3 , крім інших банківських операцій, було зараховано кошти в сумі 8000,00 грн, що відповідає розміру кредиту, погодженого в Кредитному договорі (а.с. 134-135).

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факт перерахування зазначених коштів, а також факту наявності у нього відкритого банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» та користування банківською карткою НОМЕР_1 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе згідно кредитного договору зобов`язання з погашення заборгованості по тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а тому на підставі ст. 1050 ЦК України та умов договору позикодавець вправі вимагати повернення заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку заборгованість за договором № 4119185 від 06 листопада 2023 року станом на 26 липня 2024 року становить 44720 грн., з яких: 8000 грн.- сума заборгованості по основному кредиту, 36720,00 грн. сума заборгованості по відсоткам (а.с.71-76).

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за Кредитним договором за 97 календарних дні (27 липня 2024 року 31 жовтня 2024 року) сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 15520,00 грн (а.с.77-78).

Постановляючи рішення суду про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що внаслідок невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином, утворилася заборгованість, розмір якої становить 60240 грн., з яких заборгованість за кредитом 8000,00 грн., заборгованість по нарахованих відсотках первісним кредитором 36720,00 грн., заборгованість по нарахованих відсотках позивача за 19 календарні дні 15520,00 грн., яку суд стягнув з відповідача на користь позивача.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі колегія суддів не може погодитися та вважає, що рішення в частині стягнення заборгованості по відсоткам підлягає зміні.

Перевіряючи законність рішення, апеляційний суд, керуючись ч. 4 ст. 367 ЦПК України, вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права при нарахуванні відсотків, що призвело до ухвалення незаконного рішення у цій частині.

Так, з приводу нарахованих позивачем відсотків, колегія суддів зазначає, що відповідно до умов договору, сума кредиту складає 8000,00 грн, строк кредиту - 360 днів, процентна ставка фіксована у розмірі 2,00 % за один день.

З розрахунку заборгованості ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» - за період з 27 липня 2024 року по 31 жовтня 2024 року застосовувалась відсоткова ставка 2% в день.

У відповідності до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно до змісту пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» денною процентною ставкою за договором споживчого кредитування визначаються загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

За частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до таких витрат включаються: доходи кредитодавця у виді процентів, комісії кредитодавця та супутні витрати тощо. Внаслідок чого обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки базується на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (частина 3 статті 8 цього Закону).

За нормами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Тобто вказаними положеннями закону визначено випадки, в яких можливе застосування збільшеної процентної ставки, а саме стосовно договорів, які були укладені до набрання чинності закону та якщо строк дії таких договорів продовжено вже після набрання ним чинності, що і становитиме в такому випадку перехідний період, протягом якого законодавець визначив вищезазначені процентні ставки.

Згідно вказаного Закону максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати:

протягом перших 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто до 22 квітня 2024 року - 2,5 %; протягом наступних 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто до 20 серпня 2024 року - 1,5 %;

починаючи з 241 дня з дня набрання ним чинності, тобто з 21 серпня 2024 року - 1%.

Оскільки договір № 4119185 укладено 06 листопада 2023 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», якими визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, тому положення п.1.4.1 договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,00 % з 21 серпня 2024 року є нікчемними в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

За період з 06 листопада 2023 року по 05 грудня 2023 року відсотки складали - 24,00 грн (8000*0,01*30).

У період з 06 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами та вимагати їх стягнення виходячи з ставки 2% в розмірі 22080,00 грн (8000*2%*138 дні);

у період з 22 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року такий відсоток згідно закону має бути не менше 1,5%, а тому їх розмір становить 14520,00 грн (8000*1,5%*121 день);

у період з 21 серпня 2024 року по 31 жовтня 2024 року розмір процентів за користування кредитом згідно закону має бути не менше 1%, а тому їх розмір становить 5760,00 грн (8000*1%*72 дні).

Таким чином з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в сумі 42384,00 грн, а загальна сума заборгованості за Кредитним договором, яка підлягає стягненню, становить 50384,00 грн.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягає зміні розподіл судових витрат та пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2010,59 грн (2422,40 грн х 83%) та витрат на правничу допомогу в сумі 8300,00 грн (10000,00 грн х 83%).

Одночасно з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги, пропорційно до розміру позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено (17%), що становить 772 грн. 14 коп. (4542,00 грн х 17%).

Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а резолютивну частину в такій редакції:

«Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщ. 2, ) суму заборгованості за договором №4119185 від 06 листопада 2023 року у розмірі 50384 грн 00 коп., судові витрати з судового збору у розмірі 2010 грн 59 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 8300 грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» відмовити».

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» на користь ОСОБА_1 772 грн 14 коп. судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.П.Сидоренко

Судді: Я.Л.Петен

Д.В.Сізов