УХВАЛА

16 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 757/32537/24

провадження № 61-1537ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 січня 2026 року у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області, заінтересовані особи: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної податкової служби в Кіровоградській області звернулося до суду із про розкриття Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» інформації, що містить банківську таємницю щодо ОСОБА_1 , шляхом надання банківських виписок за період з 11 травня 2024 року по 23 червня 2024 року.

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 19 вересня 2025 року у задоволенні заяви Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області, заінтересовані особи: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю відмовив.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Головне управління Державної податкової служби в Кіровоградській області 30 вересня 2025 року оскаржило його в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд ухвалою від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме: подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та зазначення поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року, з наданням відповідних доказів.

Київський апеляційний суд ухвалою від 19 січня 2026 року відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року.

04 лютого 2026 року Головне управління Державної податкової служби в Кіровоградській області, через систему «Електронний суд», подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 січня 2026 року в указаній справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно із частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною шостою статті 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до частини третьої статті 350 ЦПК України особа, щодо якої банк розкриває банківську таємницю, або заявник мають право у п`ятиденний строк оскаржити ухвалене судом рішення до апеляційного суду в установленому порядку. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у апеляційній скарзі, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв'язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбаченихЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 1227/8971/2012 (провадження № 14-198звц21) врахувала практику Європейського суду з прав людини, який роз'яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції; 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру; 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 30 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду надіслано апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та вказано на необхідність подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та вказати поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області, апеляційний суд виходив із того, що в апеляційній скарзі заявник не просить поновити строк на апеляційне оскарження, також скаржником не вказано поважні обставини неподання апеляційної скарги в період з 22 вересня 2025 року по 29 вересня 2025 року з огляду на те, що представник був обізнаний про оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Суд наголосив, що строк на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року становить п`ять днів, розпочався 22 вересня 2025 року та сплив 29 вересня 2025 року.

16 грудня 2025 року від Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області до Київського апеляційного суду, через систему «Електронний суд», надійшла заява про усунення недоліків. В обґрунтування заяви зазначено, що оскаржуване рішення було отримане скаржником 24 вересня 2025 року, що підтверджується штрих-кодом реєстрації вхідної кореспонденції, а 26 вересня 2025 року системою управління документів було направлено на відповідний підрозділ управління правового забезпечення та розписано в системі на виконавця Івашкіна О. В. - 26 вересня 2025 року, що підтверджується скріншотом з системи управління документами, а тому строк пропущений з поважних причин.

Розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наведені заявником обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження у період з 22 вересня по 29 вересня 2025 року. Твердження заявника про те, що оскаржуване рішення було доставлено управлінням правового забезпечення тільки 26 вересня 2025 року не можуть бути визнані як поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки порядок організації роботи у структурі чи структурному підрозділі не може бути визнаний поважною причиною пропуску процесуального строку, визначеного законом.

Верховний Суд погоджується із висновками, викладеними у оскаржуваному судовому рішенні.

Апеляційний суд встановив, що повний текст оскаржуваного рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року був доставлений до електронного кабінету Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області у системі «Електронний суд» 21 вересня 2025 року.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України).

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (частина сьома статті 14 ЦПК України).

У касаційній скарзі не наведено, а апеляційним судом не встановлено факту звернення заявника чи його представника до суду із заявою про отримання копії судового рішення у паперовому вигляді, натомість у матеріалах справи наявні докази доставки рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року до електронного кабінету банку 21 вересня 2025 року.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують факту отримання Головним управлінням Державної податкової служби в Кіровоградській області копії відповідного рішення у власному електронному кабінеті юридичної особи.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними. Сама по собі вказівка про наявність поважних причин для поновлення строку та/або погодження з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу та відповідне клопотання, з урахуванням отримання представником ОСОБА_2 копії рішення 20 липня 2020 року, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції».

Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості (пункти 74, 75 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20).

За таких обставин відсутні підстави вважати, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права та необґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки належного обґрунтування підстав (з наданням відповідних письмових доказів) пропуску строку на апеляційне оскарження суду апеляційної інстанції надано не було.

Отже, суд апеляційної інстанції, врахувавши вимоги вище наведених норм закону, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України у зв`язку із невиконанням вимог ухвали Київського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року щодо усунення недоліків апеляційної скарги.

Ураховуючи те, що заявником не було надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду та визнає доводи касаційної скарги необґрунтованими.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи, а не лише для позивача, який не виконав вказівки процесуального законодавства.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при постановленні оскаржуваної ухвалиє очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 січня 2026 року у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області, заінтересовані особи: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко