ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/457/23 Номер провадження 22-ц/814/600/26Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Удовіченка Ігора Олексійовича на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, Карлівський відділ державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та звільнення від сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2023 року адвокат Удовіченко І.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив виключити з актового запису №797 від 25 серпня 2011 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Київським районним у м. Полтаві відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 .

Вказував, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11.06.2019 розірвано.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20.12.2016 з позивача на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_5 стягнуто аліменти, в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 23.09.2016 по досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи той факт, що дитина народжена до реєстрації їх шлюбу, позивач не може бути його батьком, оскільки на час зачаття сторони не проживали разом, у зв`язку з чим вважає, що актовий запис про народження дитини, в якому ОСОБА_1 записаний батьком не відповідає дійсності, що і є підставою для оспорення батьківства.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд вказав, що оскільки відомості про батька були внесені на підставі заяви позивача в порядку ст. 134 СК України, то відсутні підстави для виключення відомостей про нього як батька, оскільки звертаючись із заявою щодо запису його батьком, позивач усвідомлював значення своїх дій. Окрім того, у відповідності до ч. 5 ст. 136 СК України позивач не може оспорювати своє батьківство оскільки на момент реєстрації його батьком дитині було 4 роки, і він знав, що не є його біологічним батьком.

Не погодившись з даним судовим рішенням адвокат Удовиченко І.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне з`ясування фактичних обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження, що позивач на момент реєстрації батьком знав, що не є батьком або не міг про це не знати.

Звертає увагу, що призначені по справі молекулярно-генетичні експертизи не були проведені в зв`язку з неявкою відповідача з дитиною до експертної установи, що свідчить про небажання останньої встановити істину у справі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 є матір`ю малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В актовому записі про народження від 25 серпня 2011 року №797 відомості про дитину вказані як « ОСОБА_7 », а відомості про батька за заявою матері ОСОБА_8 як « ОСОБА_9 ».

13 липня 2015 року сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб.

22 липня 2015 року ОСОБА_1 , в порядку ст. 126 СК України, звернувся до Київського районного відділу ДРАЦС Полтавського МУЮ із спільною заявою з ОСОБА_4 про визнання батьківства, де визнав себе батьком ОСОБА_7 , матір`ю якого є ОСОБА_10 , яка в свою чергу підтвердила, що позивач є батьком дитини.

На підставі вказаної заяви Київський районний у м. Полтаві відділ ДРАЦС ГТУЮ, відповідно до вимог ст. 134 СК України, вніс відповідні зміни до актового запису про народження малолітнього ОСОБА_6 , 2011 року народження, в зв`язку з чим було видано нове свідоцтво про народження.

Згідно даного свідоцтва, виданого Київським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 22 липня 2015 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 23.09.2016 до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили і перебуває на виконанні.

В подальшому, в листопаді 2016 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування усиновлення ним ОСОБА_3 , виключення відомостей про батька з актового запису про народження, який обґрунтовував тим, що відповідач ввела його в оману, не мала намірів створювати сім`ю, а він погодився на усиновлення перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не усвідомлюючи значення своїх дій.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 червня 2019 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 було розірвано.

Відмовляючи в задоволенні позову суд дійшов висновку, що у позивача відсутні правові підстави для задоволення вимог про виключення відомостей його як батька дитини в силу положень ч. 5 ст. 136 СК України, враховуючи, що на момент подачі заяви він знав, що не його біологічним батьком.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

За змістом ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

В постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року при розгляді справи №606/2142/18, зазначено, що «за приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати».

Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судом встановлено та не заперечувалося сторонами перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі з 13.07.2015 по 11.06.2019, наявність в відповідача сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільне звернення сторін 22.07.2015 до відділу ДРАЦС з заявою про визнання ОСОБА_1 батьківства в порядку ст. 126 СК України.

Заявляючи вимоги про виключення відомостей про батька з актового запису, позивач, заперечуючи свою біологічну спорідненість з сином відповідача, вказував, що дитина народилась до їх шлюбу, коли вони не проживали разом та не були знайомі.

При своєму зверненні до суду з позовом про скасування усиновлення і виключення відомостей про батька, ОСОБА_1 також посилався на те, що дитина ОСОБА_6 , 2011 року народження, не є його рідним сином і він подав спільну з відповідачем заяву про визнання себе батьком під тиском та внаслідок ведення його в оману матір`ю хлопчика ОСОБА_4 .

Між тим, зазначені ОСОБА_1 обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду його позову, про що зазначив Київський районний суд м. Полтави в своєму рішення від 25.04.2017.

Як зазначалося вище, в розумінні ч. 5 ст. 136 СК України особа не має права оспорювати своє батьківство, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

Тобто, при поданні такої заяви про своє батьківство, особа завідомо усвідомлює, що вона не є батьком дитини, а відтак і оспорювати такий запис в подальшому така особа не може, оскільки ніякого порушення її прав не відбулось, позаяк подаючи заяву про визнання свого батьківства, вона сама виявляла бажання, щоб такий запис був здійснений органами РАЦС.

Вказана норма права спрямована на захист законних інтересів дитини, оскільки при прийнятті рішення про «оформлення» свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається, що було обґрунтовано прийнято судом першої інстанції до уваги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує скасування чи зміну судового рішення.

Так, посилання апелянта на неможливість проведення судово-генетичної експертизи в зв`язку з ухиленням відповідача від її проведення, що є підставою для задоволення позову, відхиляються колегією суддів, оскільки проведення вказаної експертизи є обов`язковим при розгляді інших спірних правовідносин, як то встановлення батьківства.

В даному випадку, позивач сам стверджує про те, що не є біологічним батьком дитини, що не заперечується і стороною відповідача, у зв`язку з чим проведення вказаної експертизи процесуально не доречно, оскільки не стосується предмета доказування.

В даному випадку спір виник з підстав висловленого позивачем бажання виключити внесені в актовий запис в порядку ст. 126 СК України відомості про нього як батька, наслідком чого стало пред`явлення до нього позову про стягнення аліментів, які він сплачує на користь відповідача на утримання її сина ОСОБА_3 , 2011 року народження.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Удовіченка Ігора Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2026 року.

Судді : О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин