ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2654/26 Справа № 194/1235/25 Головуючий у першій інстанції: Хоменко Д. Є. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Агєєва О.В.,

за участю секретаря Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Хоменка Д.Є. від 30 жовтня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» обґрунтовуючи це тим, що він протягом тривалого часу працював у шкідливих умовах на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що призвело до виникнення професійних захворювань. Висновком МСЕК від 05 грудня 2017 року позивачу встановлено первинно 60 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переглядом 15.11.2018 року. Висновком МСЕК від 04 грудня 2018 року позивачу встановлено повторно 60 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переглядом 15.11.2020 року. Зі слів позивача, висновком МСЕК в 2020 році, йому були встановлені аналогічні попереднім висновкам МСЕК відсоток втрати професійної працездатності, групу інвалідності, протипоказання та рекомендації. Висновком МСЕК від 26.11.2020 року позивачу встановлено повторно 60 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переглядом 15.11.2023 року. Висновком МСЕК від 06.12.2023 року позивачу встановлено повторно 60 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переглядом 15.11.2026 року. Позивач вважає, що за таких обставин відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, оскільки він втратив здоров`я саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 240000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 . Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду внаслідок отримання професійного захворювання в сумі 60000 грн (шістдесят тисяч гривень 00 копійок) з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 600 грн (шістсот гривень 00 копійок).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення шляхом стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, ніж стягнув суд першої інстанції з виключенням з мотивувальної частини оскаржуваного рішення правове обґрунтування та висновок щодо оподаткування розміру стягненої моральної шкоди.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідними підрозділами ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 04.09.1995 по 04.05.2017 року та був звільнений з підприємства за станом здоров`я, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі п.2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 встановлено діагноз: 1) Радикулопатія білатеральна попереково-крижова L4-S6, переважно справа, шийна С6-С7 справа з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кістях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних (ПФ другого ступеня) та ліктьових (ПФ другого ступеня) суглобів, з двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ступеня) (М 54.1, М17-М19); 2) Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». Легенева недостатність першого ступеня (J44; J43.8) 3) Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) код Н 90.3.

Професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту.

??Причина виникнення професійного захворювання: підвищений рівень фізичного перенавантаження, запиленість повітря робочої зони, шум, мікроклімат рівень напруженості праці (а.с. 17-18).

Відповідно до копії довідки МСЕК серії ААА №050000 від 05 грудня 2017 року ОСОБА_1 встановлено первинно 60% втрати професійної працездатності, з датою переогляду - 15.11.2018 (а.с. 19).

Згідно копії довідки МСЕК серії ААА №732312 від 05 грудня 2017 року, позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності, з датою переогляду - 15.11.2018 (а.с. 20).

Відповідно до копії довідки МСЕК серії ААА №074845 від 04 грудня 2018 року ОСОБА_1 повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з датою переогляду - 15.11.2020 (а.с. 21-22).

Згідно копії довідки МСЕК серії ААБ №204241 від 04 грудня 2018 року, позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності, з датою переогляду - 15.11.2020 (а.с. 21-22).

Відповідно до копії довідки МСЕК серії ААА №131699 від 06 грудня 2023 року ОСОБА_1 повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з датою переогляду - 15.11.2026 (а.с. 23).

Згідно копії довідки МСЕК серії ААГ №548615 від 06 грудня 2023 року, позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності, з датою переогляду - 15.11.2026 (а.с. 23).

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно ст. 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість ушкодження здоров`я позивача, пов`язаного з виконанням ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача , у зв`язку з чим довідками МСЕК серії ААА №050000 та серії ААА №732312 від 05 грудня 2017 року ОСОБА_1 встановлено первинно 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності; в подальшому, довідками МСЕК серії ААА №131699 та ААГ №548615 від 06 грудня 2023 року ОСОБА_1 повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, з датою переогляду - 15.11.2026; приймаючи до уваги стан здоров`я позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність реабілітації, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках; враховуючи дотримання засад розумності і справедливості, - місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 60000,00 грн, яка спричинена втратою здоров`я, у зв`язку з професійним захворюванням під час перебування у трудових стосунках з відповідачем.

Посилання позивача на занижений розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації ОСОБА_1 моральної шкоди, суд першої інстанції керувався принципами розумності та справедливості, прийняв до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності у розмірі 60% та встановлення третьої групи інвалідності, врахував вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків та істотність вимушених змін в життєвих стосунках позивача.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення моральної шкоди з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Колегія звертає увагу, що правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

З урахуванням викладеного необґрунтованим є вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів».

Аналогічні висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом виключення у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів».

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року змінити, виключити у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів».

В іншій частині рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2026 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

О.В. Агєєв