Справа № 362/2000/24
Провадження № 2/362/193/26
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2026 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Васильківський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арештів майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила що вона є власником нерухомого майна у вигляді 1/2 частини незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 96 % за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначила, що за повідомленнями нотаріальної контори та за рішеннями суду вказаний житловий будинок перебуває під чотирма арештами.

Посилаючись на ту обставину, що такі арешти перешкоджають їй у здійсненні реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно, позивачка просить скасувати усі чотири арешти на частину її майна (а.с. 61 69).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не має в Україні зареєстрованого місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи, відповідач був повідомлений про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 32, 76, 81).

Оскільки відповідач ОСОБА_2 , який був повідомлений про розгляд справи належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи, що судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження по справі та примірником позовної заяви з додатками, які були надіслані відповідачці ОСОБА_3 за адресою реєстрації місця її проживання повернуто до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», керуючись ч. 4 ст. 130 ЦПК України суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про розгляд справи (а.с. 31, 86, 87).

Оскільки відповідачка ОСОБА_3 , яка належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку передбаченому статтею 130 ЦПК України, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подала відзив на позов і не заперечила проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа, яка отримала повідомлення про розгляд справи разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі та примірником позовної заяви із додатками засобами поштового зв`язку, не надала суду будь-яких письмових пояснень по справі (а.с. 80, 84).

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків.

На підставі Свідоцтва про право власності від 10 листопада 1993 року, позивачка є власником нерухомого майна у вигляді 1/2 частини незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 96 % за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

При цьому, суд враховує зміну позивачкою свого прізвища з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 у зв`язку із розірванням шлюбу, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 04 червня 1993 року (а.с. 12).

Також, суд враховує обставини зміни адміністративно-територіального поділу районів у Київській області за Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів», внаслідок чого станом на дату постановлення цього рішення суду місто Васильків територіально розташоване в адміністративних межах Обухівського району Київської області.

Одночасно, суд приймає до уваги загальновідому обставину перейменування деяких вулиць в місті Василькові.

Крім того, із змісту архівної довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» № Вс 0224084 від 13.03.2024 року встановлено, що станом на 31.12.2012 року, на підставі свідоцтва про право власності від 10 листопада 1993 року, на праві приватної спільної часткової власності за позивачкою зареєстровано 1/2 частину незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 96 % за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Натомість, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які додано до позову, на житловий будинок АДРЕСА_1 накладено чотири арешти:

-22.09.2004 року за № 1321369 приватним нотаріусом Іванніковою О.О. на підставі повідомлення 1045 від 29 квітня 2003 року Другої Васильківської міської державної нотаріальної контори (постанова 693/3 від 15 лютого 2003 року), власник ОСОБА_3 ;

-22.09.2004 року за № 1321372 приватним нотаріусом Іванніковою О.О. на підставі повідомлення 1045 від 29 квітня 2003 року Другої Васильківської міської державної нотаріальної контори (постанова 693/3 від 15 лютого 2003 року), власник ОСОБА_2 ;

-13.10.2004 року за № 1377273 Васильківською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали від 06 лютого 2003 року Васильківського міського суду Київської області, власник ОСОБА_3 ;

-13.10.2004 року за № 1377278 Васильківською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали від 06 лютого 2003 року Васильківського міського суду Київської області, власник ОСОБА_2 (а.с. 13).

Зокрема, суд керується наступними нормами спеціального законодавства.

Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обов`язковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно та земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Отже, внаслідок вищезазначених записів про арешт вказаного нерухомого майна, позивачка, як власник не може реалізувати свої права на належну реєстрацію свого права власності відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Воднораз, суд обов`язково враховує, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію права власності як однієї цілої житлового будинку АДРЕСА_1 , так і будь-яких його частин.

Тобто, власники іншої 1/2 частини незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 96 % за адресою: АДРЕСА_1 , також як і позивачка, станом на дату постановлення цього рішення не зареєстрували свого права власності на відповідну половину вказаного нерухомого майна, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.02.2024 року (а.с. 13).

У даному випадку, вирішуючи спір по суті, суд застосовує положення Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із нормами статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Проте, під час розгляду справи не встановлено, що позивачка є боржником у виконавчих провадженнях за стягненнями на користь інших осіб.

Як наслідок, реєстрація вищевказаних чотирьох арештів вказаного житлового будинку половина якого на праві приватної власності належить позивачці, є такою, що не стосується позивачки та безпідставно обтяжує належну їй частину нерухомого майна.

Частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, позивачка у встановлений законом спосіб набула права власності на половину вказаного нерухомого майна, однак чотири арешти є такими, що не стосуються боргових чи інших зобов`язань позивача як власника половини житлового будинку та безпідставно обтяжує належне позивачці нерухоме майно.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, чотири арешти частини нерухомого майна позивачки, порушує права останньої щодо реалізації своїх прав на нерухоме майно, а тому таке право позивачки слід захистити шляхом скасування усіх чотирьох арештів половини вказаного нерухомого майна.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

До того ж, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на кожного із відповідачів у рівних частках пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с. 10, 42).

На підставі викладеного, керуючись статтею 321 ЦК України, статтями 15, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 92, 95, 133,258, 259, 263 265, 273 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов.

Скасувати арешт 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований 22.09.2004 року за № 1321369 приватним нотаріусом Іванніковою О.О. на підставі повідомлення 1045 від 29 квітня 2003 року Другої Васильківської міської державної нотаріальної контори (постанова 693/3 від 15 лютого 2003 року).

Скасувати арешт 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований 22.09.2004 року за № 1321372 приватним нотаріусом Іванніковою О.О. на підставі повідомлення 1045 від 29 квітня 2003 року Другої Васильківської міської державної нотаріальної контори (постанова 693/3 від 15 лютого 2003 року).

Скасувати арешт 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований 13.10.2004 року за № 1377273 Васильківською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали від 06 лютого 2003 року Васильківського міського суду Київської області.

Скасувати арешт 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований 13.10.2004 року за № 1377278 Васильківською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали від 06 лютого 2003 року Васильківського міського суду Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат по 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду 17 лютого 2026 року.