Справа № 201/4958/19
Провадження № 2-зз/201/11/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2026 року Соборний районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі клопотання адвоката Галенко Ігоря Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання порушення відповідачем конституційного права позивача, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Соборного районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання порушення відповідачем конституційного права позивача.

05 квітня 2019 року, ще до подачі позову у даній справі ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, у межах справи №201/3946/19 було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позову, та до вирішення судом по суті спору ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, вжито заходи забезпечення позову шляхом:

-накладення арешту на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

-заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (у тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, та до набрання законної сили рішенням у даній справі заборонено ОСОБА_3 проводити будівельні (відновлювальні) роботи за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу Департаменту Державного Архітектурно-будівельної інспекції в Дніпропетровській області і Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради.

08 лютого 2021 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили вироками суду, постановлених у кримінальних провадженнях № 0000789, №0000905 та №0000905 (т. 1 а.с.185-186).

25 червня 2025 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Галенко Ігор Євгенович про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді від 05 квітня 2019 року, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 27 червня 2025 року провадження у справі поновлено, та судове засідання з розгляду цього клопотання призначено на 04 вересня 2025 року.

08 липня 2025 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення доказів, яку ухвалою суду від 15 липня 2025 року було задоволено, та витребувано певні докази.

02 грудня 2025 року постановою Дніпровського апеляційного суду зазначену ухвалу про витребування доказів було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

15 грудня 2025 року ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра, в задоволенні заяви ОСОБА_2 від 08 липня 2025 року про забезпечення доказів у даній справі відмовлено, розгляд клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Галенко Ігор Євгенович про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді від 05 квітня 2019 року призначено на 04 січня 2026 року.

В судове засідання сторони та ініціатори скасування заходів забезпечення позову, повідомлені належним чином, не з`явилися, заяв та клопотань до суду не направили, суд вважає за можливе постановити у справі ухвалу в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК.

Дослідивши матеріали справи в частині, що стосується поданого клопотання, суд встановив.

05 квітня 2019 року, ще до подачі позову у даній справі ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, у межах справи №201/3946/19 було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позову, та до вирішення судом по суті спору ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, вжито заходи забезпечення позову шляхом:

-накладення арешту на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

-заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (у тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, та до набрання законної сили рішенням у даній справі заборонено ОСОБА_3 проводити будівельні (відновлювальні) роботи за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу Департаменту Державного Архітектурно-будівельної інспекції в Дніпропетровській області і Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради.

08 лютого 2021 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили вироками суду, постановлених у кримінальних провадженнях № 0000789, №0000905 та №0000905 (т. 1 а.с.185-186).

25 червня 2025 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Галенко Ігор Євгенович про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді від 05 квітня 2019 року, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 27 червня 2025 року провадження у справі поновлено, та судове засідання з розгляду цього клопотання призначено на 04 вересня 2025 року.

08 липня 2025 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення доказів, яку ухвалою суду від 15 липня 2025 року було задоволено, та витребувано певні докази.

02 грудня 2025 року постановою Дніпровського апеляційного суду зазначену ухвалу про витребування доказів було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

15 грудня 2025 року ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра в задоволенні заяви ОСОБА_2 від 08 липня 2025 року про забезпечення доказів у даній справі відмовлено, розгляд клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Галенко Ігор Євгенович про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді від 05 квітня 2019 року призначено на 04 січня 2026 року.

Разом з тим, як з`ясувалося на теперішній час, згідно заповіту, що був складений 09.08.2016 року та який було посвідчено нотаріусом Деллаловою В.М. і зареєстровано в реєстрі за №987 - ОСОБА_1 є спадкоємцем усього майна ОСОБА_4 , що належало йому на момент смерті.

При оформленні права власності в порядку спадкування за заповітом домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_5 стало відомо про існування обтяження на це майно у вигляді арешту нерухомого майна.

Відповідно до інформації з Державного реєстру Речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.05.2025 року, доданої до клопотання про скасування заходів забезпечення доказів, частина зазначеного домоволодіння у розмірі 106/400 належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину ВРП №943802 реєстр 3-375, від 14.03.2012, виданого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Крім того, власниками інших часток вказаного домоволодіння у різних розмірах, також зареєстровані й інші громадяни, які не є учасниками даної справи (т.1 а.с.206-208).

Надаючи оцінку доводам сторін та ініціаторів скасування заходів забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.04.2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

В даному випадку, ОСОБА_1 не є учасником справи, що розглядається, з боку позивача, ані до нього, ані до спадкодавця ОСОБА_4 , також як і до власників інших часток вказаного домоволодіння у різних розмірах, окрім ОСОБА_3 , та які теж не є учасниками даної справи, позивач жодних вимог не висуває.

Водночас, відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частинами 2-3 ст.13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59). Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України», заява № 19164/04).

З огляду на викладене, суд погоджується із доводами ініціатора скасування заходів забезпечення позову, та доходить до висновку, що подальше збереження заходів забезпечення позову, вжитих зазначеною вище ухвалою суду від 05 квітня 2019 року, спричинятиме надмірний тягар для ОСОБА_1 , який є спадкоємцем ОСОБА_4 . Доказів же того, що стосовно відповідача ОСОБА_3 неможливо буде виконати рішення суду, у разі задоволення позову при разі відсутності таких заходів забезпечення позову, суду не надано.

Водночас, відповідно до ч.ч.1,2 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

У постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі №756/8156/18 зроблено висновок, що особі, яка не є учасником справи, не належить право звертатись в межах відповідного судового провадження із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку, як вже згадано, ОСОБА_1 не є учасником справи, що розглядається, тому клопотання адвоката Галенко Ігоря Євгеновича, який діє в його інтересах, про скасування заходів забезпечення позову у цій справі задоволенню не підлягає, однак суд вважає, що обмеження права на спадкування цієї особи, а також обмеження права власності інших осіб, які є власниками інших частин зазначеного домоволодіння відповідно до інформації з Державного реєстру Речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.05.2025 року, доданої до клопотання про скасування заходів забезпечення доказів (т.1 а.с.206-208), окрім відповідача ОСОБА_3 , - є неприпустимим, та вжиті заходи забезпечення позову в цій частині піддягають скасуванню за ініціативою суду.

Доходячи до такого висновку, суд враховує, що відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Щодо набрання цією ухвалою законної сили, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

При цьому, тлумачення ст. 261 ЦПК України з урахуванням принципу розумності та «методу чесного читання» свідчить, що у ч. 1 ст. 261 ЦПК України передбачено загальне правило для всіх судових рішень, які постановлюються у формі ухвали. Ухвала суду набирає законної сили за правилами, передбаченим для рішення суду (ст.273 ЦПК України), тільки в тому випадку, коли для конкретного виду ухвал це прямо передбачено процесуальним законом (ст. 460, 479, 480, 487 ЦПК України). Можливість апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції при цьому значення не має і на момент набрання нею законної сили не впливає. Аналогічні висновки щодо строку і порядку набрання ухвалами законної сили наведені у постановах Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 910/6543/18, від 30.03.2020 у справі № 910/6543/18, від 13.04.2022 у справі № 580/3356/20, від 12.01.2023 у справі № 761/13085/14-ц, від 30.01.2023 у справі № 501/3311/21 та від 14.03.2024 у справі № 824/2/22, які в силу положень, передбачених ч. 4 ст. 263 ЦПК України, необхідно враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у справі, яка розглядається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.158, 258-261 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката Галенко Ігоря Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання порушення відповідачем конституційного права позивача відмовити.

Скасувати за ініціативою суду заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 05 квітня 2019 року, до подачі позову у даній справі ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, у межах справи №201/3946/19 шляхом: накладення арешту на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (у тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , окрім тієї частини вказаних заходів забезпечення позову, що стосуються ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 261 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев