У х в а л а

12 лютого 2026 року

м. Київ

Справа № 161/17658/25

Провадження № 61-1532ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» (далі - скаржник)

на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 15 грудня 2025 року

у справі за позовом скаржника до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування та

в с т а н о в и в:

1. У серпні 2025 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 12 661,43 грн страхового відшкодування, отриманого (набутого) без достатньої правової підстави.

2. 30 вересня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 15 грудня 2025 року Волинський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 4 лютого 2026 року скаржник сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 3567/0/220-26 від 9 лютого 2026 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Предметом спору є стягнення суми страхового відшкодування. Ціна позову становить 12 661,43 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99 840,00 грн = 30 х 3 328,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік»). З огляду на це за законом справа є малозначною.

5.5. Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для скаржника. Мотивував так:

- підхід, який застосували суди першої й апеляційної інстанцій, має не лише індивідуальні наслідки для скаржника, але й створює системний ризик неправильного застосування норм матеріального права у значній кількості подібних правовідносин у сфері обов`язкового страхування цивільного-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

- означений підхід створює системний ризик для страховиків, оскільки позбавляє їх ефективного механізму повернення коштів, виплачених у випадках, коли згодом у судовому рішенні встановлена відсутність цивільно-правової відповідальності страхувальника. У багатьох правовідносинах обов`язковий вид страхування цивільно-правової відповідальності не зумовлює перекладання фінансових наслідків подій, які не є страховими випадками, на страховиків;

- справа має виняткове значення для скаржника, бо стосується не лише конкретної суми страхового відшкодування, але й можливості застосування загальних положень цивільного законодавства та спеціальних норм страхового права у подібних правовідносинах, а також формування єдиної та передбачуваної судової практики;

- суди попередніх інстанцій порушили принцип юридичної визначеності та легітимні очікування скаржника, створили прецедент для подальшого неправильного застосування норм права за подібних правовідносин.

5.6. Верховний Суд вважає, що скаржник не продемонстрував інтерес з боку суспільства до розгляду та вирішення справи № 161/17658/25, як і те, що цей інтерес є значним. Немає доказів такого інтересу ні під час провадження у судах попередніх інстанцій, ні у зв`язку з поданням касаційної скарги на їхні судові рішення. Відсутні аргументи про виняткове значення для скаржника саме цієї, а не будь-якої іншої справи. Наявність імовірного інтересу страховиків у вирішенні певної юридичної проблеми у цій справі не демонструє виняткове її значення для скаржника. Його прагнення до формування передбачуваної судової практики не є підтвердженням такого значення справи. Він не погодився з оскарженими судовими рішеннями. Однак вказане не означає ні те, що справа становить значний суспільний інтерес, ні те, що вона має виняткове значення для скаржника.

5.7. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначних справах можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржник не мотивував. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.

6.6. Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна переглянути у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 15 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддіД. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко