Справа № 569/1178/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із скаргою на бездіяльність Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якій просить визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та скасувати арешт з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , який було накладено підставі постанови про накладення арешту на нерухоме майно боржника б/н від 04 лютого 2009 року.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 01 жовтня 2025 року маючи намір здійснити часткове відчуження належного йому на праві власності майна виявив, що на все його нерухоме майно накладено арешт.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуженні об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна за № 8434132 від 05 лютого 2009 року на все нерухоме майно ОСОБА_1 відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 04 лютого 2009 року.

02 жовтня 2025 року він звернувся до відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту з майна, але отримав відмову з підстав того, що згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості щодо реєстрації виконавчого провадження в межах якого було накладено арешт на майно ОСОБА_1 за реєстраційним номером обтяження 8434132.

Окрім цього, повідомлено, що на виконанні у відділі ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 09 жовтня 2025 року відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 .

Згідно довідки від 10 жовтня 2025 року № BLBOSJ1RRVUL632T відсутня заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, інформація щодо його статусу як боржника й досі знаходиться в автоматизованій систему виконавчих проваджень за № 9760459 від 30 серпня 2008 року, яке в графі «стан ВП» зафіксовано, яка «завершено».

Накладення арешту на все його нерухоме майно порушує його конституційні права у зв`язку з чим він не може реалізувати своє право на розпорядження нерухомістю.

06 лютого 2026 року від представника Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Анненкової О.Ю. надійшов відзив на скаргу, в якому вона просить відмовити в задоволенні скарги.

У відзиві, зокрема, вказує, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 9760459 по виконанню виконавчого листа № 2н-67/08 від 27 січня 2008 року, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 3 111 грн 79 коп. та 40 грн 50 коп. судових витрат. 30 жовтня 2008 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 04 жовтня 2021 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи, що відомості про виконавче провадження, в межах якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, не містяться в реєстрі, отже дане виконавче провадження здійснювалося на паперових носіях. Паперові носії виконавчих проваджень знищені по закінченню строків їх зберігання. Тому неможливо встановити ні підстави накладення арешту в 2009 році на майно, ні наявність підстав для зняття такого арешту з майна ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 та його представник адвокат Жуковський О.В. в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 09 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Жуковський О.В. подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, скаргу задовольнити.

Стягувач та представник Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату і місце проведення судових засідань, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. Про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що у Відділі Державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 9760459 по виконанню виконавчого листа № 2н-67/08 від 27 січня 2008 року, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 3 111 грн 79 коп. та 40 грн 50 коп. судових витрат. 30 жовтня 2008 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 04 жовтня 2021 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується відповіддю Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 02 грудня 2025 року № 305924.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 445069131 постановою Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про накладення арешту на нерухоме майно боржника б/н від 04 лютого 2009 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 8434132.

Як слідує з відповіді Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 250965 станом на 09 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_1 відсутні відкриті виконавчі провадження.

Згідно довідки від 10 жовтня 2025 року № BLBDSJ1RRVUL632T, яка видана АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 станом на 10 жовтня 2025 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк».

Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положеннями ст. 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частинами 1, 2, 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Частина 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Аналіз наведених норм законодавства, яке було чинним на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, свідчить про те, що у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не здійснюється зняття арешту з майна боржника, яке було застосоване в межах відкритого виконавчого провадження.

За таких обставин, державний виконавець повертаючи виконавчий лист стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», без зняття арешту з майна боржника, діяв правомірно.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначений вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з майна боржника.

Так, згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Жодна з підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з майна виконавцем у даній справі не встановлена.

Вказаний перелік не містить підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна божника за обставин встановлених у цій справі, тож відділ державної виконавчої служби правомірно відмовив скаржнику у знятті арешту.

Оскільки дії відділу державної виконавчої служби щодо повернення виконавчого листа стягувачу без зняття арешту з майна та не зняття арешту з майна за зверненням боржника є правомірними, відсутні підстави для задоволення скарги в частині визнання протиправною бездіяльності суб`єкта оскарження.

Поряд із цим, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право суду зняти арешт з майна у всіх інших випадках.

До таких випадків, коли арешт знімається за рішенням суду, можна віднести обставини за яких виконавче провадження відсутнє (закінчене, знищене тощо), стягувач майнових претензій не має, а арешт майна боржника безпідставно триває довгий час.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 203/3435/21, від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19),від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Як встановлено судом, стосовно ОСОБА_1 відсутні відкриті виконавчі провадження, в яких він є боржником, матеріали завершеного виконавчого провадження, у якому був накладений арешт, знищені, повторно на виконання виконавчий документ не пред`являвся, ОСОБА_1 станом на 10 жовтня 2025 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», однак арешт його майна триває довгий час.

За таких обставин вбачається порушення прав боржника, як власника майна, на користування та розпорядження таким майном у зв`язку з існуючим обтяженням майна у вигляді арешту.

Установивши порушення прав боржника, як власника майна, суд має відновити такі права керуючись положеннями ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає право суду зняти арешт з майна у всіх інших випадках.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, шляхом зняття арешту судом, який був накладений постановою державного виконавця при здійсненні виконання судового рішення.

Керуючись статями 260, 353, 354, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Арешт, накладений на підставі постанови про накладення арешту на нерухоме майно боржника б/н від 04 лютого 2009 року Відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, відносно всього нерухомого майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , скасувати.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складене 16 лютого 2026 року.

Суддя О.О. Першко