Справа пр. № 2/756/1353/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2026 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Андрейчука Т.В.,
за участю секретаря судового засідання - Кушко М.В.,
розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
У вересні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Запис про батька дітей зроблено зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Як стверджувала ОСОБА_1 , відповідачка не цікавиться своїми синами, їх життям, здоров`ям та навчанням, не приймає участі у їх вихованні, не забезпечує належний догляд за дітьми, фінансово їх не забезпечує. У вересні 2024 року ОСОБА_2 залишила малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та поїхала у невідомому напрямку.
Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 березня 2025 року № 81 малолітніх ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 як дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, влаштували в сім`ю ОСОБА_1 , з якою вони мешкають за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка зазначила, що діти перебувають на її утриманні, вона разом з її матір`ю ОСОБА_5 дбають про фізичний та духовний розвиток малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
З цих підстав позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх синів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та відкрито загальне позовне провадження у справі.
Зазначена ухвала була надіслана відповідачці за адресою, за якою зареєстроване її місце перебування. Поштове відправлення з ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повернуто відправнику з проставленням 20 листопада 2025 року у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи у місці проживання.
Відповідачка не подала до суду відзиви на позовну заяву у строк, визначений ухвалою про відкриття провадження.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрація, пояснення щодо позову не подала.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги - задовольнити.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала.
За таких обставин та за відсутності заперечень позивачки, відповідно до ч. ч. 1-2
ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, третя особа про про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності її представника. На виконання вимог ч. 4 ст. 19 СК України третя особа подала до суду висновок від 24 листопада 2025 року № 104-9033.
Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 є матір`ю малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 15 квітня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 01 грудня 2023 року Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а. с. 13, 14).
Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Запис про батька малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зроблено зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 01 грудня 2023 року
Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Матір малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 синами не цікавиться, матеріально їх не забезпечує, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток. У вересні 2024 року відповідачка залишила дітей без догляду і поїхала у невідомому напрямку (а. с. 15, 20, 21, 22-23, 28, 36, 37-45).
Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації своїм наказом від 25 березня 2025 року № 81 малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, влаштували в сім`ю ОСОБА_1 (а. с. 16).
Наведені обставини, на думку суду, свідчать про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своїх синів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
На сьогодні діти мешкають з ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_5 в квартирі
АДРЕСА_2 . Позивачка матеріально забезпечує малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дбає про їх здоров`я та розвиток.
24 березня 2025 року комісією Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання малолітніх
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за результатами якого складено акт, згідно з яким умови проживання дітей є задовільними, квартира обладнана меблями, діти забезпечені необхідним харчування та одягом (а. с. 24-25).
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , посилалася на те, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей, зокрема не бере участі у вихованні та догляді за синами, не дбає про їхній фізичний та духовний розвиток, матеріально не забезпечує.
Отже, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивачка визначила п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.
У постанові від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19 Верховний Суд вказав на те, тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Позбавлення батьківських прав є виключною заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. (постанова Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19).
Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України").
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21.
Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у своєму висновку від 24 листопада 2025 року № 104-9033 вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її синів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а .с. 75-76).
Зважаючи на те, що відповідачка безвідповідально ставиться до виховання своїх малолітніх синів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , самоусунулась від їх виховання, тривалий час не цікавиться життям дітей, матеріально їх не забезпечує, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток, суд дійшов висновку про необхідність позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищим інтересам дітей.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з такого.
Нормою ч. 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду
Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення особи батьківськиз прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, зважаючи на те, що у відповідачки є ще двоє дітей, окрім ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яких вона зобов`язана утримувати, суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 має становити 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення, є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Позов ОСОБА_1 пред`явлено 12 вересня 2025 року, а тому аліменти суд присуджує саме з цього дня.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки судовий у збір у сумі 1211,00 грн на користь позивачки, а також присуджує з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 3028,00 в дохід держави.
Керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 280-281 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання невідоме; останнє відоме зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) батьківських прав відносно її малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання невідоме; останнє відоме зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 вересня 2025 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання невідоме; останнє відоме зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять).
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання невідоме; останнє відоме зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 (нуль) копійок в дохід держави.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тарас АНДРЕЙЧУК