УХВАЛА

17 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 382/1146/20

провадження № 61-463ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Яготинського районного нотаріального округу Черних Олег Валерійович, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації, визнання права власності на частку земельної ділянки та виділення в натурі частки земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив: визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 033118 від 17 грудня 1999 року, виданий на ім`я ОСОБА_4 , скасувати його реєстрацію у книзі записів державних актів за № 807 від 17 грудня 1999 року; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину від 21 липня 2020 року, зареєстровані за № 1021, № 1023, видані приватним нотаріусом Черних О. В.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53226164 від 21 липня 2020 року, а також припинити право власності відповідачів на вказану земельну ділянку; визнати за позивачем право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :08:043:0046, та виділити в натурі відповідну частку, припинивши право спільної часткової власності на земельну ділянку.

Яготинський районний суд Київської області рішенням від 19 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав державний акт на право приватної власності на землю серії III-КВ № 033118, загальною площею 0,1471 га, з яких: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,10 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,0471 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що виданий 17 грудня 1999 року на ім`я ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , недійсним, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 807 від 17 грудня 1999 року.

Визнав недійсними свідоцтва про право на спадщину, видані 21 липня 2020 року приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Черних О. В., зареєстровані в реєстрі за № 1021, № 1023, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 0,10 га, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :08:043:0046.

Визнав за ОСОБА_1 право на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,10 га, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :08:043:0046, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Виділив ОСОБА_1 у користування 1/3 частку земельної ділянки, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розтащована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :08:043:0046, виділивши у користуванння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 293 кв. м: 10.0 кв. м, що знаходиться під сараєм «в»; 95.00 кв. м, що знаходиться під погребом «Г» та 1/2 сараю «В» та земельну ділянку, якою за домовленістю користується ОСОБА_1 ; 188 кв. м, що знаходиться під житловим будинком, 1/2 вимощень, 1/2 частиною огорожі № 3 та у спільне користування земельну ділянку площею 122 кв. м, що обмежена лініями розподілу, які проходить по точках: 38-39-14-13-12-40-32-31-41-11-10-2-3-42-43-22-29-28-44-45. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Київський апеляційний суд постановою від 24 вересня 2025 року апеляційні скарги адвоката Суслікова Ю. А., який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнив.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 вересня 2024 року скасував та ухвалив нове судове рішення про відмову в позові. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

06 січня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року в указаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, подання клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, надання нової редакції касаційної скарги із зазначенням підстав касаційного оскарження та їх нормативно-правового обґрунтування, обґрунтувати сплачену суму судового збору та визначити розмір судового збору (з розрахунку 1 % від ціни позову х 200 %), який підлягав сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням вартості спірного майна, і, за потреби, доплатити судовий збір.

04 лютого 2026 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1 682,00 грн та копію позовної заяви.

09 лютого 2026 року до Верховного Суду надійшли заяви ОСОБА_3 , в яких він просить відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження.

Проаналізувавши надані на усунення недоліків матеріали, Верховний Суд дійшов висновку, що недоліки касаційної скарги заявником не усунуто у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскаржувану постанову Київський апеляційний суд ухвалив 24 вересня 2025 року, відомості про складання повного тексту у рішенні відсутні, касаційну скаргу здано до відділення поштового зв`язку 06 січня 2026 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Положеннями частини другої статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості поновити строк на касаційне оскарження за власною ініціативою, а лише - за наявності відповідної заяви особи, яка подає скаргу.

До касаційної скарги та заяви про усунення недоліків ОСОБА_1 не додано клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Залишаючи без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 . Верховний Суд також виходив із того, що укасаційній скарзі заявник узагальнено посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, не дослідження судами зібраних у справі доказів та зазначає невідповідність оскаржуваних судових рішень висновкам викладеним у постановах Верховного Суду, що має ознаки касаційного оскарження з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України

Особа, яка подає касаційну скаргу, має чітко визначити та обґрунтувати одну чи декілька (якщо вони не є взаємовиключними) підстав касаційного оскарження передбачених процесуальним законом (частиною другою статті 389 ЦПК України).

Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права, без зазначення наявності підстав, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

При касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Аргументи про неправильну оцінку досліджених судом доказів зводяться до їх переоцінки, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.

Верховний Суд роз`яснює заявнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що коректне зазначення підстав касаційного оскарження та їх належне обґрунтування є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яке необхідне для вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Уточненої редакції касаційної скарги заявником не надано.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не усунув у повному обсязі недоліки касаційної скарги та не виконав вимоги процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Викладені обставини унеможливлюють відкриття касаційного провадження за даною касаційною скаргою та зумовлюють такі процесуальні наслідки, як повернення касаційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року усправі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Яготинського районного нотаріального округу Черних Олег Валерійович, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації, визнання права власності на частку земельної ділянки та виділення в натурі частки земельної ділянки вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров