УХВАЛА

16 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 461/3613/24

провадження № 61-15911ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про стягнення коштів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про стягнення коштів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2024 року залишено без змін.

12 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року.

Постанова Львівського апеляційного суду ухвалена 02 грудня 2024 року(повне судове рішення складено 12 грудня 2024 року). Касаційна скарга подана до Верховного Суду 12 грудня 2025 року, що підтверджується відтиском штемпеля на поштовому конверті. Тобто з пропущенням, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження (з урахуванням положень частини третьої статті 124 ЦПК України було 13 січня 2025 року).

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просив поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що: в матеріалах справи відсутні докази вручення йому копії постанови; копію постанови апеляційного суду отримав 01 грудня 2025 року за його заявою; за станом здоров`я не міг раніше звернутися до суду за отриманням копії постанови. До клопотання додано заяву з відміткою щодо отримання 01 грудня 2025 року постанови від 02 грудня 2024 року, лист суду першої інстанції про те, що станом на 20 травня 2025 року в матеріалах відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення заявнику постанови; копії медичних документів.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2025 року визнано неповажними підстави для поновлення строку; касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Запропоновано заявникові направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести інші підстави для його поновлення, надавши відповідні докази. Зазначено строк виконання ухвали суду, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У лютому 2026 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 на виконання ухвали Верховного Суду, в якій викладає нове клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально в кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і таких, що не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі

№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, наданому на виконання вимог ухвали, ОСОБА_1 зазначає, що повний текст оскаржуваної постанови складено 12 грудня 2024 року, однак суд апеляційної інстанції, порушивши вимоги частини третьої статті 272 ЦПК України, протягом двох днів не надіслав йому повний текст рішення. 07 березня 2025 року він звернувся до суду першої інстанції з заявою про видачу копії постанови, відповідно до якої копію постанови Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року він отримав 01 грудня 2025 року. Крім того, суд першої інстанції листом повідомив про те, що станом на 20 травня 2025 року в матеріалах відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення заявнику постанови.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду він звернувся до суду апеляційної інстанції з вимогою надати інформацію про причини ненадсилання йому, як учаснику справи копії постанови апеляційного суду. На що апеляційний суд відповів листом, в якому зазначив, що спрямував заяву ОСОБА_1 за належністю до суду першої інстанції, в якому перебуває справа № 461/3613/24. Як зазначає заявник, про причини ненадсилання йому копії постанови суд апеляційної інстанції не вказав.

ОСОБА_1 вказує, що у 2001 році йому встановлено ІІ групу інвалідності, відповідно до медичної довідки від 14 квітня 2016 року № 403 він потребує стороннього догляду і не здатний до самообслуговування. Надаючи зазначені медичні документи він мав намір довести суду, що має стійкий розлад здоров`я і він не в змозі оперативно, швидко, в максимально короткий час отримати рішення суду, внаслідок порушення судом вимог статті 272 ЦПК України.

На переконання заявника вказані обставини свідчать про те, що строк на касаційне оскарження пропущений ним з поважних причин.

Згідно з частинами першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

За приписами частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України якщо скаржником строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Положення аналогічного змісту містить також частина третя статті 393 ЦПК України.

Наведені заявником причини для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надані ним докази не дають достатніх підстав для визнання їх поважними з огляду на таке.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що повний текст оскаржуваної постанови Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року складений 12 грудня 2024 року, отже, саме з цієї дати почався перебіг тридцятиденного строку, встановленого для оскарження вказаного судового рішення в касаційному порядку. Тобто останнім днем для подання касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року було 13 січня 2025 року (робочий день - понеділок). Після цього вказаний процесуальний строк вважається таким, що пропущений.

Заявник стверджує, що постанова була ним отримана 01 грудня 2025 року, на підставі його заяви від 07 березня 2025 року.

Наведені ОСОБА_1 причини значного пропуску процесуального строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року не дають достатніх підстав для визнання їх поважними з огляду на таке.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Львівсього апеляційного суду від 02 грудня 2019 року надіслано судом 18 грудня 2024 року, зареєстровано - 19 грудня 2024 року, забезпечено надання загального доступу - 20 грудня 2024 року.

Зі змісту оскаржуваної постанови, наданої заявником заяви про видачу повного тексту оскаржуваної постанови від 02 грудня 2024 року та розписки від 01 грудня 2025 року про отримання постанови, заяви про поновлення строку на касаційне оскарження вбачається, що ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції 02 грудня 2024 року.

Після судового засідання 02 грудня 2024 року, в якому був присутній ОСОБА_1 , із заявою про видачу повного тексту судового рішення він звернувся лише 07 березня 2025 року.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про ухвалення 02 грудня 2024 року Львівським апеляційним судом оскаржуваної постанови, більше двох місяців не цікавився провадженням у його справі, зокрема з приводу отримання повного тексту судового рішення.

Верховний Суд враховує стан здоров`я заявника та наявність в нього ІІ групи інвалідності. Водночас, ці обставини не свідчать про неможливість реалізації ОСОБА_1 своїх процесуальних прав протягом тривалого часу. Слід взяти до уваги, що ОСОБА_1 під час встановленої йому групи інвалідності звернувся до судів першої та апеляційної інстанції, зокрема був особисто присутнім у судовому засіданні 02 грудня 2024 року.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу чи цивільного обороту.

З практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведення заявником поважності причин пропуску процесуального не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін спору та правову визначеність у цивільних правовідносинах. Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження остаточного судового рішення є порушенням принципу правової визначеності.

У параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не є необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Подібні висновки викладені Європейським судом з прав людини у рішеннях від 09 листопада 2004 року у справі «Науменко проти України», від 18 січня 2005 року у справі «Полтораченко проти України» та від 08 листопада 2005 року у справі «Тімотієвич проти України».

Крім того, колегія суддів зазначає, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження, зазначені ОСОБА_1 у повторно поданому ним клопотанні фактично дублюють раніше наведені, які вже визнавались Верховним Судом неповажними в ухвалі від 24 грудня 2024 року.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 не зазначено інших поважних підстав для поновлення пропущеного строку звернення з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року, не доведено наявності об'єктивних перешкод для своєчасного звернення з касаційною скаргою на указане судове рішення, суд визнає наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Таким чином, відсутні правові підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про стягнення коштів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник