Провадження № 2/354/339/26
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

16 лютого 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ковалюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Стремінської А.І.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Братель О.І. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

13.02.2026 до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області вказаний позов надійшов за підсудністю з Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області.

Ухвалою судді Ковалюк О.М. від 16.02.2026 відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання на 12 березня 2026 року.

Разом із позовом до суду було подано заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 з 01 жовтня 2025 року не повертає борг за договором позики і з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача вважає за необхідне заборонити відповідачу відчужувати належний йому транспортний засіб марки DAEWOO SENSТ1311, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, колір жовтий. Такий захід забезпечення позову не обмежить право ОСОБА_2 на володіння, користування транспортним засобом, а лише тимчасово, на час розгляду справи, обмежить його в праві розпоряджатись цим автомобілем. Незастосування цього заходу на думку позивача призведе до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України в судове засідання сторони не викликались.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, що подається одночасно з позовною заявою, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок застосування відповідних заходів.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 17.10.2018, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, суд встановив, що позивач не надав достатніх доказів того, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду чи порушити його права. У заяві не конкретизовано, в чому саме полягатиме така неможливість.

Позивач вважає, що відповідач може відчужити зазначений транспортний засіб, що унеможливить фактичне виконання рішення, проте не підтверджено його належність на праві власності саме відповідачу. Крім того, у заяві не наведено інформації щодо наявності чи відсутності, а також накладення арештів на інше нерухоме майно, а також не обґрунтовано терміновість застосування заходів забезпечення.

Загальні припущення або підозри щодо можливої поведінки відповідача не можуть слугувати підставою для забезпечення позову. Наявність зобов`язання не гарантує, що відповідач відчужуватиме своє майно.

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів, викладених в заяві про забезпечення позову щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Керуючись ст. 149, 150, 152, 153, 247, 353 ЦПК України,

у х в а л и в :

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Братель О.І. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Головуюча суддя: Оксана КОВАЛЮК