Справа № 740/6974/25
Провадження № 2/740/553/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Роздайбіди О.В.,

при секретарі Ісаєнко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжин у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» (далі ТОВ «ФК «Сіті Колект») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У грудні 2025 року ТОВ «ФК «Сіті Колект» звернулося до суду із вказаним позовом.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 08.02.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3447420 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі, відповідно до умов якого товариство надало відповідачці грошові кошти у сумі 10000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором.

26.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК Профіт» укладено договір факторингу № 26102023, за яким до ТОВ «ФК Профіт» перейшло право вимоги за кредитним договором до відповідача, яке у подальшому 09.09.2025 відповідно до договору факторингу № ДО-20250909/001 відступило право вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «Сіті Колект».

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у результаті чого станом на день звернення з позовною заявою утворилася заборгованість у загальній сумі 55400,00 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 10000,00 грн; заборгованості за нарахованими відсотками 45400,00 грн.

На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3447420 від 08.02.2023 у розмірі 55400,00 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Однак, подав до суду клопотання, в якому просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшов відзив, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення пені, штрафів та надмірних відсотків, провести перерахунок заборгованості, обмеживши її виключно тілом кредиту та обґрунтованими відсотками, справу розглянути без її участі. Зазначає, що нарахування позивачем суми, що у 5 разів перевищує тіло кредиту, прямо суперечить ЗУ № 2120-IX де передбачено, що у період воєнного стану та у 30-денний строк після його припинення, споживач звільняється від відповідальності перед кредитором за прострочення виконання зобов`язання. Будь-які штрафні санкції (штраф, пеня) та інші платежі, нарахування яких передбачено договором, нараховані з 24.02.2022, підлягають списанню. Вказує про невідповідність суми відсотків принципам справедливості, згідно зі ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», сума заборгованості за відсотками не відповідає засадам розумності, встановленими ст. 3 ЦК України. Крім того, звернула увагу, що є матір`ю військовослужбовиці ОСОБА_2 , яка наразі захищає територіальну цілісність України. Вважає, що згідно з Законом України «Про споживче кредитування» належить до категорії захищених осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 08.02.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3447420 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

За умовами договору ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 10000,00 грн; строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.2, 1.3).

Відповідно до п. 1.4.1, 1.4.2 стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день; знижена процентна ставка становить 1,30% в день.

Згідно з п. 2.1 договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М379 (а.с. 9-18).

З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 28.02.2024 № 871-2802 вбачається, що 08.02.2023 успішно перераховано кошти в сумі 10000,00 грн на карту № НОМЕР_1 , номер транзакції НОМЕР_2 (а.с. зворотна сторона 24).

Згідно з розрахунком заборгованості за Договором № 3447420 від 08.02.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 26.10.2023 заборгованість ОСОБА_1 становить 55400,00 грн, з яких: 10000,00 грн - тіло кредиту; 45400,00 грн - нараховані відсотки (а.с. зворотна сторона 20 - 24).

26.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК Профіт» укладено договір відступлення прав вимоги № 26102023, згідно якого ТОВ «ФК Профіт» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 28-29).

09.09.2025 між ТОВ «ФК Профіт» та ТОВ «ФК «Сіті Колект» укладено договір факторингу № ДО-20250909/001, згідно якого ТОВ «ФК «Сіті Колект» набуває право вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 30-32).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу від 09.09.2025 № ДО-20250909/001 та витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 09.09.2025 № ДО-20250909/001 ТОВ «ФК «Сіті Колект» набуло право вимоги до ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 3447420 від 08.02.2023 на загальну суму 55400,00 грн, з яких: 10000,00 грн - тіло кредиту; 45400,00 грн - нараховані відсотки (а.с. 33-34).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст.526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні до суду з позовом на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Згідно зі ст. 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Аналогічні положення містяться у статтях 76, 80 ЦПК України.

За змістом даних норм закону доказування це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи.

Обов`язок доказування покладається на сторін.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства принципу змагальності.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволені позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові від 22.05.2024 № 754/8750/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.3 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) тощо.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правової допомоги № 25 від 17.10.2025, Додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 25 від 17.10.2025, заявка про надання правової допомоги № 304 від 23.10.2025, витяг з акту № 304 про надання правової допомоги від 24.10.2025 на загальну суму 15000,00 грн, платіжна інструкція № 408 від 11.11.2025.

З заявки про надання правової допомоги № 304 від 23.10.2025 та витягу з акту № 304 про надання правової допомоги від 24.10.2025 вбачається, що адвокатом Бацюк О.М. здійснено таку роботу: надання усної консультації без вивчення документації 2 год.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 4 год.

Враховуючи час, затрачений адвокатом Бацюк О.М. на надання послуг правової допомоги, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, в розмірі 2000,00 грн є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідачем суду не надано.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 550, 589, 1054 ЦК України, ст. ст. ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76 83, 89, 95, 133, 141, 247 ч. 2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 284-289, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» заборгованість за кредитним договором № 3447420 від 08.02.2023 у розмірі 55400 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект», місцезнаходження за адресою: 01034, м. Київ, вул. Прорізна, буд. 11, офіс 1, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя О. В. Роздайбіда