Провадження № 2/591/3145/25
РІШЕННЯ

Іменем України

16 лютого 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі головуючого судді Зері Ю.О., за участю секретаря судового засідання Горб А.Д., розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго», вул. 2-га Залізнича, буд. 10 м. Суми, РНОКПП 33698892, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості,

установив:

29.10.2025 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води у межах території обслуговування. Відповідачка як власниця нежитлового приміщення, розташованого у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за період з лютого 2023 року по червень 2025 року має заборгованість у розмірі 18515,09 грн за спожиту теплову енергію та нараховану абонплату за обслуговування. Відповідачка заборгованість не сплатила, тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за спожиті послуги, а також стягнення нарахованих сум 3% річних та інфляційних збитків за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05.11.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначений на 16.12.2025, з метою надання відповідачці можливості подати заперечення, а позивачу додаткові пояснення, розгляд справи відкладався до 16.02.2026.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, проти позову заперечує з тих підстав, що позивачем не було надано доказів укладення договору про надання послуги з постачання теплової енергії між сторонами, а також не надано доказів фактичного отримання відповідачкою від позивача послуги з теплопостачання, для розрахунку заборгованості позивачем застосована не фактично отримана теплова енергія з вузла обліку обсягу споживання послуги, а сформована сума з неіснуючих показників нібито спожитих відповідачкою, з 2004 року позивачем не надавались послуги з постачання теплової енергії, про що свідчать дані з теплолічильника, встановленого у приміщенні.

Позивачем подана відповідь на відзив, на задоволенні позову позивач наполягає та зазначає, що доводи відповідачки є необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами, нарахування здійснені позивачем у відповідності з вимогами законодавства.

12.01.2026 позивачем подані додаткові пояснення на підтвердження позовних вимог, до яких додані копія договору купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , копія додаткової угоди від 01.02.2021 до договору № 1586-Т від 01.10.2006 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, підписаної сторонами, відомості зняття показників лічильника комерційного вузла обліку теплової енергії, повідомлення № 2335 від 26.06.2025 про необхідність оплати заборгованості.

16.02.2026 відповідачка подала до суду додаткові пояснення щодо безпідставності позовних вимог, а також заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила про незгоду з позовними вимогами.

Представник позивача у судове засідання не прибув, подав до суду заяву від 16.02.2026 про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Неявка сторін, належним чином повідомлених про дачу і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №161 від 31.03.2021 та розпорядженням Сумської міської військової адміністрації №407-ВКВА від 25.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» визначено виробником та виконавцем послуг на території Сумської міської територіальної громади з постачання теплової енергії та постачання гарячої води в межах території обслуговування.

01.10.2021 на офіційному вебсайті ТОВ «Сумитеплоенерго» було опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є загальнодоступною інформацією. Цей договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному вебсайті виконавця, тобто з 01.11.2021.

Згідно пункту 5 Договору Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Відповідно до пункту 30 Договору Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.

Відповідачка на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 12.12.2003, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко М.М., набула права власності на 33/100 частини нежитлового приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Між сторонами у справі укладений договір № 1586-Т від 01.10.2006 про надання послуг з централізованого опалення на постачання гарячої води. 01.02.2021 сторонами укладено та підписано додаткову угоду до вказаного договору.

Як зазначала відповідачка, у приміщенні був встановлений теплолічильник, тому надання послуги повинно фіксуватись у вузлі обліку обсягу споживання послуги, у 2004 році відповідачка зверталась до попереднього постачальника послуги з теплопостачання із заявкою про опломбування теплолічильника. Таким чином відповідачка не приєднувалась до публічного договору ТОВ «Сумитеплоенерго» за фактом споживання послуги.

Доказів на підтвердження зазначеного матеріали справи не містять, водночас відповідачкою додані копії акту розпломбування засобу обліку теплової енергії для проведення державної повірки, складеного 20.11.2025, заявка ОСОБА_1 від 10.12.2025 на опломбування засобу обліку теплової енергії, який встановлено у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 після повірки, акт опломбування засобу обліку теплової енергії після проведення державної метрологічної повірки, складений 06.01.2026.

Таким чином матеріали справи не містять доказів того, що з моменту набуття права власності відповідачкою на нежитлове приміщення та до моменту проведення державної метрологічної повірки у 2025 році засобу вимірювання обсягу спожитої теплової енергії облік спожитої теплової енергії у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , здійснювався за лічильником.

Також матеріали справи не містять доказів того, що вказане вище нежитлове приміщення, з 2006 року по теперішній час обігрівається іншими приладами для підтримання необхідної температури приміщення, про що відповідачка наголошувала у поданих до суду додаткових поясненнях.

Відповідно до відомостей розрахунків за період з 01.02.2023 по 26.06.2025 за договором № 1586 від 01.11.2021 у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 18515,09 грн по оплаті наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії.

Відповідно до розрахунку інфляційного збільшення та 3 % за договором № 1586 станом на 30.09.2025 відповідачці нараховані 3% річних у сумі 642,10 грн та інфляційні втрати у сумі 2054,87 грн на невиконання договірних зобов`язань.

Відповідно до листа № 2362 від 30.06.2025 ТОВ «Сумитеплоенерго» направило відповідачці вимогу про сплату виниклої заборгованості протягом семи днів з моменту отримання вимоги, роз`яснені наслідки невиконання вимоги позивача.

Як вбачається копій рахунків на оплату послуг ТОВ «Сумитеплоенерго» та актів прийому-передачі послуги з постачання теплової енергії до договору № 1586-Т від 01.11.2021, за період з лютого 2023 року по травень 2025 року відповідачці нараховувалась плата за послугу з теплопостачання та абонентського обслуговування, загальнобудинкові потреби, витрати на забезпечення функціонування ГВП.

Відповідно до довідок про розподіл витрат будинкового приладу обліку теплової енергії за період з лютого 2023 року по квітень 2025 року по особовому рахунку НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 для споживача « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ОСОБА_1 ) проводились розрахунки споживання теплової енергії.

Згідно відомостей зняття показників комерційного лічильника теплової енергії від 25.01.2023, 29.03.2023, 12.04.2023, 27.11.2023, 25.12.2023, 25.01.2024, 27.02.2024, 27.03.2024, 18.04.2024, 30.10.2024, 26.11.2024, 24.12.2024, 27.01.2025, 24.02.2025, 27.03.2025, 22.04.2025 представником ТОВ «Сумитеплоенерго» щомісяця проводилося зняття показників лічильника за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з несплатою відповідачкою вартості наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії, а також нарахувань оплати за абонентське обслуговування ТЕ, останній змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного право на отримання плати за надані послуги.

Суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За приписами частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач зобов`язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги», який введений в дію з 01 травня 2019 року.

Відповідно до статті 12 вказаного вище Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором (частина четверта статті13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

За положенням частини сьомої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Правила).

Відповідно до пункту 13 Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

За змістом пункту 14 Правил відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) здійснюється за рішенням співвласників багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Мінрегіоном. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку визначається система подальшого забезпечення такого будинку теплопостачанням з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Рішення співвласників багатоквартирного будинку приймається відповідно до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води без дотримання встановленого Мінрегіоном порядку не допускається. Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315.

Пунктом 24 Правил передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком (пункту 24 Правил).

Розподіл обсягів спожитої у будівлі послуги здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, що здійснює розподіл обсягів послуги відповідно до обраної моделі договірних відносин (пункт 27 Правил).

Відповідно до пункту 38 Правил споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Як зазначено вище, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика розподілу).

Методика розподілу встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Відповідно до пункту 3 Методики розподілу, розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.

Базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії. У разі, якщо відомості про опалювану площу не були надані споживачем, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є загальна площа приміщення у метрах квадратних, визначена за даними, зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а у разі відсутності у ньому інформації про окремі приміщення - за даними, зазначеними у документах, що посвідчують право власності на такі приміщення. За рішенням власників (співвласників) базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії може бути фактичний опалюваний об`єм приміщень у метрах кубічних. У такому разі у всіх формулах замість значення площі (суми площ) використовується значення об`єму (суми об`ємів). Опалюваний об`єм визначається як добуток опалюваної площі приміщення на висоту стелі згідно з технічним паспортом приміщення.

Як встановлено судом, відповідачка є власницею нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, а отже, відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, частини другої статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є співвласником багатоквартирного будинку. Як співвласник багатоквартирного будинку, відповідачка зобов`язана пропорційно до її частки забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (стаття 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором про надання комунальної послуги визначається відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08 вересня 2021 року внесені зміни до постанови КМУ від 21 серпня 2018 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», зокрема передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

У ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами існують договірні відносини на підставі типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії.

За умовами типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022), цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 5 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.

Пунктом 11 укладеного між сторонами індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315.

Таким чином, нарахування ОСОБА_1 як власниці нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , плати за спожиту теплову енергію здійснюється позивачем відповідно до умов укладеного між сторонами шляхом приєднання споживача до публічного договору типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії з врахуванням Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, однак договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Тобто при укладенні договору про надання житлово-комунальних послуг свобода договору обмежується чинним законодавством, що регулює відносини, які виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії передбачає застосування Методики розподілу при визначенні обсягу спожитої у будинку послуги. Крім того, укладений між сторонами договір № 1586-Т також передбачає здійснення обліку споживання теплової енергії та визначення обсягу спожитої теплової енергії з урахуванням вимог діючих нормативно-правових актів України (норм, правил і таке інше) в сфері теплопостачання, а тому застосування чинної Методики розподілу не суперечить умовам договору.

Пунктом 33 Правил передбачена щомісячна плата за абонентське обслуговування. Абонентська плата включає такі витрати: здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами (зняття показів теплового лічильника, розподіл спожитих Гкал між абонентами; друк інформаційних повідомлень), оплата банківських послуг, нарахування та стягнення плати за спожиті послуги; заробітна плата обслуговуючого персоналу та нарахування єдиного соціального внеску на зарплату; обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку теплової енергії (у разі їх наявності), господарські витрати (електроенергія, заправка картриджів, обслуговування комп`ютерів, канцелярські витрати, надання різних довідок).

Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання.

Плата за абонентське обслуговування затверджується внутрішнім наказом по підприємству та визначається виконавцем комунальних послуг за їх фактичними витратами у розрахунку на 1 абонента/місяць. Тобто плата за абонентське обслуговування розраховується не за обсяги спожитих послуг, а в розрахунку на 1 абонента та виставляється, як окремий платіж.

Позивач у ході розгляду справи довів, що надавав послуги з постачання теплової енергії за місцем розташування нежитлового приміщення, належного відповідачці, яке знаходиться у житловому будинку та має загальну систему опалення з житловим будинком. Нежитлові приміщення знаходяться в тепловому контурі жилого будинку, тобто опалюються за рахунок теплопередачі від суміжних приміщень.

З набуттям у власність нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку у відповідачки як його власниці виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №317/1636/16-ц (провадження №61-19820св18).

Отже відповідачка є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надавав позивач, та несе обов`язок зі сплати таких послуг, незалежно від факту укладення договору між сторонами.

Будь-яких доказів того, що у спірний період послуги, що надавав позивач, нею не споживались, відповідачкою не надано.

Позивачем неодноразово направлялись акти прийому-передачі теплової енергії та рахунки на оплату послуг з теплопостачання, однак відповідачка з цього приводу будь-яких заяв до ТОВ «Сумитеплоенерго» не подавала.

Відтак суд вважає доведеними належними і допустимими доказами факт надання відповідачці послуг з постачання теплової енергії, а тому вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача 18515,09 грн заборгованості є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування інфляційних збитків та 3% річних суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень, викладених у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно наданих позивачем розрахунків за період з 01.04.2023 по 30.09.2025 відповідачці нараховано інфляційних втрат у розмірі 2054,87 грн та 3 % річних у розмірі 642,11 грн.

Враховуючи, що можливість здійснення відповідних нарахувань передбачена положеннями діючого цивільного законодавства, суд доходить висновку про задоволення позову у цій частині, оскільки у ході розгляду справи доведений факт порушення відповідачкою зобов`язань в частині оплати отриманих від позивача послуг.

При цьому суд враховує, що хоча пунктами 1, 2 Постанови КМУ від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні було заборонено, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, водночас у ході розгляду справи було встановлено, що відповідачкою приміщення використовується не для постійного проживання, а тому суми, передбачені статтею 625 ЦК України нараховані за прострочення оплати послуг з теплопостачання як споживачу, віднесеному до категорії «Інші споживачі», а не «Населення».

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивачу за рахунок відповідачки підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 272, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго», вул. 2-га Залізнича, буд. 10 м. Суми, РНОКПП 33698892 заборгованість за послуги з надання теплової енергії за період з лютого 2023 року по червень 2025 року згідно договору № 1586-Т у розмірі 18515,09 грн, 642,10 грн суму 3% річних, 2054,87 грн інфляційних збитків; витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Видати виконавчий лист після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго», вул. 2-га Залізнича, буд. 10 м. Суми, РНОКПП 33698892.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Ю.О. Зеря