Провадження №2/523/2428/26
У Х В А Л А

"27" січня 2026 р. м. Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря - Дяченко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 міста Одеси, заяву представника позивача адвоката Добровольської В.В. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Добровольської В.В.звернулася до Пересипського районного суду м.Одеси із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яким із урахуванням зміни предмета позову, просить:

1. Визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно:

- квартиру, загальною площею 84.2 кв.м, зареєстрована 09.01.2019 р., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- автомобіль Рено Меган, 2008 р. випуску, був придбаний приблизно у 2018 році;

- паркомісце, яке придбане за Договором від 06 жовтня 2023 року;

- майнові права на квартиру, загальною площею 41.7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- автомобіль Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- квартиру, яка знаходилася за адресою АДРЕСА_3 , була зареєстрована за Відповідачем у 2010 році та продана у 2019 році за договором купівлі-продажу;

- автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2008 року виготовлення, з об`ємом двигуна -1796 куб.см. був також зареєстрований за Відповідачем на підставі довідки рахунок ДПІ 594736 від 08.09.2012 року; - готівкові кошти у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч дол. США), що за офіційним курсом НБУ станом на 01.06.2025 року становить 1 037 500 грн (один мільйон тридцять сім п`ятсот тисяч грн.).

2. Здійснити розподіл майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності наступним чином:

2.1. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частку на наступне майно:

- квартиру, загальною площею 84.2 кв.м, зареєстрована 09.01.2019 р., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- майнові права на об`єкт нерухомого майна - квартиру, загальною площею 41.7 кв.м., яка знаходиться АДРЕСА_2 ;

2.2. Стягнути з ОСОБА_2 :

- грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості автомобіля Рено Меган, 2008 р. випуску, був придбаний приблизно у 2018 році, реєстраційні документи знаходяться у Відповідача;

- грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості квартири, яка знаходилася за адресою АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 була зареєстрована за Відповідачем у 2010 році та продана у 2019 році за договором купівлі-продажу;

- грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості автомобіля CHEVROLET LACETTI, 2008 року виготовлення, з об`ємом двигуна -1796 куб.см. був також зареєстрований за Відповідачем на підставі довідки рахунок ДПІ 594736 від 08.09.2012 року;

- грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості паркомісця, яке придбане за Договором від 06 жовтня 2023 року;

- готівкові кошти у розмірі 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот дол. США), що за офіційним курсом НБУ станом на 01.06.2025 року становить 518 750 грн (п`ятсот вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят грн.).

2.3. Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частку на наступне майно:

- квартиру, загальною площею 84.2 кв.м, зареєстрована 09.01.2019 р., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- майнові права на об`єкт нерухомого майна - квартиру, загальною площею 41.7 кв.м., яка знаходиться АДРЕСА_2 .

22.01.2026 року представником позивача адвокатом Добровольською В.В.через підсистему «Електронний суд» подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 84.2 кв.м, яка зареєстрована 09.01.2019 р. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову, представник позивача посилається на те, що існують підстави вважати, що майно яке являється предметом позову - квартира, загальною площею 84.2 кв.м, зареєстрована 09.01.2019 р., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , буде відчужена на користь третіх осіб, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Сторони до суду не викликались, в порядку ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, без виклику учасників справи, та до вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 1 частини першої якої передбачено, що позов може забезпечуватись накладенням арешту на майно.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судом встановлено, що позовні вимоги сторін по даній справі мають майновий характер, між сторонами дійсно виник спір щодо поділу спільного майна подружжя.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 14.06.2009 року. Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 25.08.2005 року шлюб між сторонами розірвано.

Предметом спору між сторонами являється поділ майна подружжя, зокрема за вимогами ОСОБА_1 предметом поділу також являється:

- квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 84,2 кв.м., яка зареєстрована за ОСОБА_2 03.01.2019 року,

Представник ОСОБА_1 адвокат Добровольська В.В. стверджує, що наведене майно являється спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набувалось сторонами під-час знаходження у шлюбі. Наразі, є підстави вважати що відповідач може здійснити дії щодо відчуження майна, яке є спільною сумісною власністю.

Згідно Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 22.01.2026, право власності на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 84,2 кв.м., зареєстроване 03.01.2019 року за ОСОБА_2 , на підставі акта приймання передачі нерухомого майна від 22.12.2018, договору купівлі-продажу майнових прав від 04.09.2018.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову судом не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19).

Суд виходить із того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 15.09.2020 № 753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Враховуючи предмет та підстави заявленого позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд дійшов висновків про обґрунтованість заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно.

На думку суду, застосування заявленого заходу забезпечення позову сприятиме, зокрема, запобіганню невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, виключить можливість відчуження чи передачі спірного майна іншим особам на час розгляду справи, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Щодо обставин реальної загрози невиконання рішення, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що метою забезпечення позову є вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При цьому, арешт на майно, щодо якого між сторонами виник спір, не є позбавленням права власності ОСОБА_2 , а лише тимчасово обмежує право особи на розпорядження належним йому майном, та жодним чином не впливає на реалізацію права володіння та користування ним. Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 05 березня 2025 року по справі № 446/1155/24, та у постанові від 19 лютого 2021 року по справі № 643/12369/19.

У пункті 23 постанови від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Застосований захід забезпечення позову, на думку суду, є співмірним, адекватним та ефективним, не порушить прав як учасників справи, так і третіх осіб. До таких висновків суд дійшов із урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18, висновків Верховного Суду у постанові від 23.12.2020 по справі № 756/2609/20.

Забезпечення позову у даній справі, в наведений спосіб, не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди як сторонам по справі, так і третім особам.

Одночасно, суд не вбачає законних правових підстав для застосування заявлених представником позивача заходів забезпечення позову у вигляді заборони іншим, будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна, оскільки достатнім в рамках даної справи є накладення арешту на майно.

Верховний Суд роз`яснив, що:

- арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна;

- заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду, за винятком випадків, визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України (постанова КЦС ВС від 30.05.2019 року, справа № 456/2438/17).

Інформація щодо наявності підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову, в матеріалах справи не міститься.

Враховуючи вищевикладене, а також принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову предмету позову, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-154, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Добровольської В.В. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме:

- накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 84,2 м2, яка зареєстрована за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвала набирає законної сили негайно з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала складена 27.01.2026 року.

Суддя: К.О. Далеко