ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року

справа № 635/11281/23

провадження № 22-ц/818/748/26

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.

за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Відділ освіти Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, Комунального закладу «Русько-Тишківський ліцей Циркунівської сільської ради Харківської області»

третя особа: Служба освітнього омбудсмена

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2025 року у складі судді Лук`яненко С.А., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом після зміни предмету якого ( а.с. 146-149) просила позову поновити її на посаді бібліотекара Комунального закладу «Русько-Тишківський ліцей Циркунівської сільської ради Харківської області» ( надалі Ліцей), стягнути з відповідачів середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26.10.2023 по дату винесення судового рішення з розрахунку 9283,10 грн за місяць, витрати по сплаті судового збору віднести на відповідачів, стягнути на її користь витрати по сплаті послуг за нотаріальний переклад у сумі 840 грн та судовий збір в сумі 1211,20 грн.

В обґрунтування позовних заяв зазначено, що вона працювала на посаді бібліотекара у Ліцеї і проживала в с.Черкаські Тишки. У зв`язку з військовою агресією рф проти України село було окуповане у перший же день і було звільнено у травні 2022 року. Ще під час окупації вона змогла виїхати з родиною у Німеччину з метою пошуку тимчасового притулку і захисту і отримала правовий статус особи, що отримала тимчасовий притулок у Німеччині. Наказом Ліцею №52-к від 24.09.2022 року дію її трудового договору було призупинено з 01.10.2022, але не пізніше припинення або скасування воєнного стану. Під час перебування у Німеччині вона неодноразово отримувала повідомлення від керівника Ліцею із вимогою написати заяву на звільнення, але вона неодноразово наголошувала, що не бажає звільнятись і має намір повернутися як тільки в населеному пункті буде безпечно. Наказом Ліцею №29-к від 26.10.2023 її було звільнено за прогул у зв`язку із нез`явленням на робочому місці без поважних причин. В Протоколі засідання комісії із службового розслідування №1 від 26.10.2023 зазначено, що начебто причини її відсутності невідомі, на контакт вона не виходить. Позивач вважає таке звільнення грубим порушенням її прав на збереження робочого місця та перевищенням повноважень керівника. При цьому вона звертає увагу, що будівля Ліцею має значні пошкодження і до її відбудови перебувати в ній небезпечно. Крім того, згідно відкритої позиції Державної служби України з питань праці прямо вказано, що законодавством про працю не передбачено обов`язку працівника повідомляти роботодавця про місцезнаходження та отримання статусу біженця або визнання його особою, яка потребує тимчасового захисту. Працівники, які не виходять на роботу внаслідок обставин, пов`язаних з бойовими діями, або ті, які не мають змоги виходити на роботу у зв`язку з небезпекою для життя та здоров`я, не можуть бути звільнені за прогул без поважної причини. Також сам наказ про звільнення також оформлений із грубим порушенням законодавства, оскільки звільнення є формою дисциплінарного стягнення за прогул, то і наказ мав бути оформлений як накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення. Отже наказ був виданий на підставі неправдивих даних протоколу засідання комісії з службового розслідування, її відсутність на роботі є поважною причиною, оскільки вона перебуває під тимчасовим захистом країни Німеччина, а повернення у місцевість роботи несе пряму загрозу її життю та здоров`ю. У разі поновлення позивачки на роботі вона має право на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що врахувавши фактичні обставини та відсутність поважних причин у зв`язку з якими ОСОБА_1 не могла приступити до виконання трудових обов`язків, роботодавцем обґрунтовано застосовано до позивачки таке дисциплінарне стягнення як звільнення. Судом встановлено, що звільнення працівниці відбулося із дотриманням встановленого законом порядку.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила судове рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позові вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та не дав належної оцінки дотриманню відповідачем процедури звільнення за прогул. Акт службового розслідування роботодавцем не складався, замість нього складено інший документ протокол засідання, що свідчить, що документальна фіксація будь-яких обставин розслідування відсутня. Необхідність вимушеного перебування працівника у більш безпечному місці з метою збереження його життя є поважною причиною відсутності на роботі в контексті безпеки життя. Матеріали справи не містять відомостей чи вжив роботодавець заходів щодо збереження життя працівників, відсутні відомості про наявні укриття та чи облаштоване бомбосховище. Наказ 29-К від 26.10.2023складено у вільній формі, що свідчить про його невідповідність формі первинної облікової документації підприємств, установ, організацій. роботодавцем порушено вимоги вищевказаного документа, що свідчить про недотримання законодавства України у сфері діловодства. У протоколі службової перевірки зазначається про відсутність відповідей позивачки у Viber. Разом з тим, сторонами у справі двічі подано суду скріншоти переписки, що виключає твердження про відсутність комунікації. Питання про відпустку керівником не пропонувалось виключно та безумовно вихід на робоче місце чи звільнення. Дана обставина судом не прийнята до уваги та проігнорована. На офіційному веб-сайті Ліцею вказано, що з 01.09.2023 освітній процес розпочато у дистанційному форматі, що додатково підтверджує дійсну небезпеку для учнів та, відповідно, і для персоналу ліцею. Вказаний аргумент відповідача про відсутність небезпеки спростований мною у позові, але повністю проігнорований судом та не досліджений.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно до трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 , 01.09.2017 року була переведена на посаду бібліотекара Русько-Тишківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області, яка з 21.12.2018 року перейменована у Комунальний заклад «Русько-Тишківський ліцей Циркунівської сільської ради Харківської області» (а.с. 31-36).

28.08.2022 року ОСОБА_1 отримала вид на проживання, що підтверджується відповідним документом YZ6769РР5 та додатком до нього (а.с. 19-30).

Наказом Комунального закладу «Русько-Тишківський ліцей Циркунівської сільської ради Харківської області» №52-к від 24.09.2022 року «Про призупинення дії трудового договору на час воєнного стану» було призупинено трудові відносини з бібліотекарем ОСОБА_1 відповідно до ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. №2136, з 01.10.2022, але не пізніше припинення або скасування воєнного стану (а.с. 12).

Згідно з розпискою, складеною ОСОБА_1 27.09.2022 року, позивачка була ознайомлена з наказом Комунального закладу «Русько-Тишківський ліцей Циркунівської сільської ради Харківської області» № 52-к від 24.09.2022 року «Про призупинення дії трудового договору на час воєнного стану» (а.с. 42).

Відповідно до копії скріншота екрану листа у месенджері Вайбер директора закладу ОСОБА_2 , повідомила ОСОБА_1 що буде виданий наказ про поновлення дії трудового договору з нею, а тому їй потрібно вийти на роботу або звільнитись, оскільки дистанційно робочі обов`язки позивачки виконувати неможливо, а взяти на роботу іншого працівника можливо лише у разі її звільнення. ОСОБА_1 повідомила керівника ліцею, що не має бажання звільнятись і залишає вирішення цього питання на її розсуд (а.с. 45-46).

Наказом Комунального закладу «Русько-Тишківський ліцей Циркунівської сільської ради Харківської області» №28-к від 10.10.2023 року «Про скасування призупинення дії трудового договору бібліотекара Русько-Тишківського ліцею ОСОБА_1 » у зв`язку із виробничою необхідністю було скасоване призупинення трудового договору бібліотекара ОСОБА_1 та відновлено виконання роботи з 21 жовтня 2023 року зі збереженням посадових обов`язків (а.с. 103).

Як вбачається із повідомлення у месенджері від 23.10.2023, надісланого директором ліцею ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення щодо причини відсутності її на роботі у встановлений строк, яке буде розглянуто на засіданні комісії 26.10.2023 о 10:00 (а.с. 107-109).

24.10.2023 року була складена доповідна за результатами проведеної перевірки заступником директора з виховної роботи Русько-Тишківського ліцею ОСОБА_3 , головою профспілкового комітету ліцею Єрьоміною Н.В., завгоспом ОСОБА_4 , присутності на робочих місцях, якою було встановлено, що ОСОБА_1 бібліотекар КЗ «Русько-Тишківський ліцей Циркунівської сільської ради Харківської області» була відсутня на робочому місця 23 жовтня 2023 року весь робочий день, а також 24 жовтня 2023 року з 8 год 00 хв. до 12 год.00 хв. на момент проведення перевірки (а.с. 104).

Відповідно до протоколу №01 засідання комісії з службового розслідування від 26.10.2023 було визнано, що бібліотекар ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 23 жовтня 2023 року по 26 жовтня 2023 року без поважних причин (а.с.108).

Наказом №29-к від 26.10.2023 КЗ «Русько-Тишківський ліцей Циркунівської сільської ради Харківської області» ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с. 10-11).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною другою статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

У частині першій статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 147 КЗпП України звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни. Крім встановлення власне факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунені самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

Прогул це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі».

У постанові Верховного Суду від 15 листопада 2021 у справі № 212/9516/19 вказано, прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

24 лютого 2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022. Воєнний стан в Україні введено на всій території України, і він діє дотепер.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону № 2136-IX передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону № 2136-IX в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом № 2136-IX.

З огляду на вищевикладене положення Закону № 2136-IX, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-IX, також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, у період дії воєнного стану щорічна основна оплачувана відпустка надається працівникам тривалістю 24 календарні дні. У період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури. Протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки».

Однак 19 липня 2022 року статтю 12 Закону було викладено у новій редакції, частинами другою-четвертою якої передбачено, що у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури.

У період дії воєнного стану роботодавець за заявою працівника, який виїхав за межі території України або набув статусу внутрішньо переміщеної особи, в обов`язковому порядку надає йому відпустку без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у заяві, але не більше 90 календарних днів, без зарахування часу перебування у відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки».

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2024 року у справі № 761/170/23.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що Наказом Комунального закладу «Русько-Тишківський ліцей Циркунівської сільської ради Харківської області» №28-к від 10.10.2023 року «Про скасування призупинення дії трудового договору бібліотекара Русько-Тишківського ліцею ОСОБА_1 » у зв`язку із виробничою необхідністю було скасоване призупинення трудового договору бібліотекара ОСОБА_1 та відновлено виконання роботи з 21 жовтня 2023 року зі збереженням посадових обов`язків.

Позивачу через месенджер Viber було повідомлено, що ОСОБА_1 як працівник несе обов`язки та відповідальність, передбачені законодавством, а тому отримавши наказ №28-к від 10.10.2023, яким їй наказано приступити до роботи з 21.10.2023, повинна була або вийти на роботу, або повідомити причини неявки з подальшим вирішенням питання щодо виконання нею посадових обов`язків.

Натомість, позивач перебуває за кордоном (Німеччина) та не планує повертатись на територію України до закінчення воєнного етану. Виконувати обов`язки бібліотекара дистанційно неможливо. Залучення до виконання роботи нових працівників і укладення з новими працівниками строкових, трудових договорів у період дії воєнного стану або на період заміщення тимчасово відсутнього працівника неможливе.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не надавала роботодавцю будь-яких заяв щодо надання їй відпустки без збереження заробітної плати у період з часу скасування призупинення трудового договору бібліотекаря Русько-Тишківського ліцею ОСОБА_1 , що передбачено частиною четвертою статті 12 Закону № 2136-IX, з 14 лютого 2024 року позивач мала стати до роботи, про що була обізнана, однак не стала до роботи, поважність причин відсутності на робочому місці не довела, судова колегія вважає що суд дійшов правильного висновку, що відповідач правомірно видав наказ про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, а тому підстав для її поновлення на роботі немає.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, а тому також задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів у справі.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і доводи апеляційних скарг не є підставою для скасування даного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ІІПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина