Справа № 683/4045/25
16 лютого 2026 року м. Старокостянтинів.
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі головуючого судді Андрощука Є.М.
з участю секретаря Бадаєвої Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Старокостянтинові справу за позовом заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області та Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області до управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, скасування державної реєстрації земельної ділянки та речових прав на неї, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації №67-р від 28.09.1995 «Про розширення та впорядкування природно-заповідного фонду області» до складу природно-заповідного фонду Хмельницької області включено комплексну пам`ятку природи місцевого значення «Левківська», площею 52 га, що розташована на північний захід від м.Старокостянтинів (у межах кв.34 вид.1-3 Старокостянтинівського лісництва) Хмельницького району (колишній Старокостянтинівський район) і перебуває у користуванні Староостропільської сільської територіальної громади (площею 50,4 га) та філії «Старокостянтинівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (площею 1,6 га). Пам`ятка природи входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, збереження та використання.
Відповідно до Положення про комплексну пам`ятку природи місцевого значення «Левківська» (надалі - Положення), затвердженого наказом Департаменту природних ресурсів та екології Хмельницької облдержадміністрації №148-од від 17.10.2023, пам`ятка природи входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, щодо якої встановлюється особливий режим охорони, збереження та використання (п. 1.2 Положення).
Відповідно до листа Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №11/11-03/4702-24 від 19.12.2024, Міндовкілля не погоджувало зміну меж, категорії та скасування статусу комплексної пам`ятки природи місцевого значення «Левківська».
З урахуванням вищевикладеного, належним способом захисту порушеного права, поряд із вимогою про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, є пред`явлення до суду віндикаційного позову в порядку, визначеному ст. 387 ЦК України, з метою витребування земель природоохоронного призначення на користь дійсного власника - територіальної громади в особі Староостропільської сільської ради Хмельницького району. Метою віндикаційного позову є витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння на користь Староостропільської територіальної громади в особі Староостропільської сільської ради Хмельницького району.
Прокурор звернувсь до суду з письмовою заявою про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити, з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не з`явивсь та звернувсь до суду з відзивом на позов, в якому вказував, що управління Держгеокадастру у Хмельницькій області діяло в межах та відповідно до законів України при ухваленні оскаржуваного наказу, просив справу розглянути у його відсутності .
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явивсь, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, ч.1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно із ст.1 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) земля є основним національним багатством України, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 19 ЗК України визначено категорії земель за основним цільовим призначенням, серед яких землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.
Відповідно до статей 43, 44, 45 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.
Статтею 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Статтями 181, 184 ЗК України, ст.1 Закону України «Про землеустрій» визначено, що землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування; цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Наказом Держкомзему України від 23.07.2010 №548 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (наказ чинний на час виникнення спірних правовідносин, втратив чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства №586 від 22.03.2023).
Відповідно до п.1.4 Наказу - класифікація видів цільового призначення земель визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.
Згідно із положеннями ч.ч.1,2 ст.3 Закону України «Про природно-заповідний фонд» до природно-заповідного фонду України належать природні території та об`єкти, зокрема, заказники. Заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.
Статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
Окрім того, ст.9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що території природно-заповідного фонду можуть використовуватися у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів.
Відповідності до ст.ст.39,40 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» для забезпечення необхідного режиму охорони природних комплексів та об`єктів природних заповідників, запобігання негативному впливу господарської діяльності на прилеглих до них територіях установлюються охоронні зони. В охоронних зонах не допускається будівництво промислових та інших об`єктів, мисливство, розвиток господарської діяльності, яка може призвести до негативного впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду. Оцінка такого впливу здійснюється в порядку, встановленому законодавством України. Охоронні зони територій та об`єктів природно-заповідного фонду враховуються під час розробки проектно-планувальної та проектної документації.
Положеннями ст.61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що ділянки суші та водного простору, природні комплекси й об`єкти, які мають особливу екологічну, наукову, естетичну і економічну цінність і призначені для збереження природної різноманітності, генофонду видів тварин і рослин, підтримання загального екологічного балансу та фонового моніторингу навколишнього природного середовища, вилучаються з господарського використання повністю або частково і оголошуються територією чи об`єктом природно-заповідного фонду України.
Згідно ч.1 ст.150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться, зокрема, землі природно-заповідного фонду.
Відповідно ч.5 ст.53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» оформлення центральним органом в галузі охорони навколишнього природного середовища охоронного зобов`язання підтверджує статус відповідних територій як належних до природно-заповідного фонду.
Відповідності до п.в) ч.4 ст.83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом (п.г) ч.4 ст.84 ЗК України).
Встановлено, що розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації №67-р від 28.09.1995 «Про розширення та впорядкування природно-заповідного фонду області» до складу природно-заповідного фонду Хмельницької області включено комплексну пам`ятку природи місцевого значення «Левківська», площею 52 га, що розташована на північний захід від м.Старокостянтинів (у межах кв.34 вид.1-3 Старокостянтинівського лісництва) Хмельницького району (колишній Старокостянтинівський район) і перебуває у користуванні Староостропільської сільської територіальної громади (площею 50,4 га) та філії «Старокостянтинівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (площею 1,6 га).
Пам`ятка природи входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, збереження та використання.
Відповідно до Положення про комплексну пам`ятку природи місцевого значення «Левківська» (надалі - Положення), затвердженого наказом Департаменту природних ресурсів та екології Хмельницької облдержадміністрації №148-од від 17.10.2023, пам`ятка природи входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, щодо якої встановлюється особливий режим охорони, збереження та використання (п. 1.2 Положення).
Згідно із п.п.1.3-1.7 Положення площа пам`ятки природи становить 52 га, земельна ділянка, якій надано статус Пам`ятки природи, не вилучається із користування Землевласників/Землекористувачів, які користуються земельною ділянкою відповідно до Державного акта на право постійного користування землею та здійснюють у її межах свою господарську діяльність згідно із цим Положенням.Землевласники/Землекористувачі на території Пам`ятки природи у своїй діяльності керуються Конституцією України, Земельним, Лісовим та Водним кодексами України, законами України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України», «Про рослинний світ», «Про тваринний світ», іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням, забезпечують і несуть відповідальність за належний стан території Пам`ятки природи та додержання встановленого режиму території.
Межі земельних ділянок, що включені до території Пам`ятки природи, встановлюються в натурі (на місцевості), закріплюються межовими знаками та інформаційними матеріалами в порядку, визначеному законодавством. Відомості про обмеження у використанні таких земельних ділянок, що встановлені законами та нормативно-правовими актами, в частині додержання природоохоронних вимог, вносяться до Державного земельного кадастру в установленому законом порядку та обов`язково враховуються у схемі планування території області, містобудівній документації, схемі землеустрою і техніко-економічному обґрунтуванні використання та охорони земель відповідної адміністративно-територіальної одиниці. До встановлення меж Пам`ятки природи в натурі її межі визначаються відповідно до проекту її створення.
Відповідно до п.п. 2.1-2.2 Положення пам`ятку природи створено з метою збереження ділянки гранито-біотових відкладів граніту докембрієвого періоду, до якого прилягають насадження лісових культур, чагарники, природні пасовища. Основними завданнями Пам`ятки природи є: охорона, збереження, відтворення та відновлення ділянки гранито-біотових відкладів граніту докембрієвого періоду: розроблення заходів і рекомендацій щодо збереження Пам`ятки природи; забезпечення охорони території з усіма природними об`єктами, додержання режиму території; проведення наукових досліджень; підтримка загального екологічного балансу в регіоні тощо.
Згідно із п.п. 3.1-3.11 Положення відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території Пам`ятки природи забороняється будь-яка діяльність, що суперечить меті та завданням Пам`ятки природи, передбаченим цим Положенням, загрожує збереженню або призводить до деградації чи зміни її первісного стану, у тому числі: будь-яке будівництво, що може вплинути на місцеву флору та фауну, зміну характеру місцевості, ландшафтів і не пов`язане з охороною Пам`ятки природи; передача у будь-яке господарське використання земельних ділянок: використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, надання під забудову; будь-яке порушення грунтового покриву та форм рельєфу; розорювання земель, за винятком заходів по обмеженню розповсюдження пожеж; внесення у грунт мінеральних добрив; нерегульоване сінокосіння; влаштування пасовищ, заборів для худоби та птиці, прогін худоби через територію Пам`ятки природи; проїзд усіх видів механізованого транспорту поза межами доріг загального користування; будь-яка інша діяльність, що загрожує збереженню або призводить до деградації чи зміни первісного стану пам`ятки природи.
Будь-яка інша діяльність на території Пам`ятки природи, що не передбачена цим Положенням забороняється відповідно до вимог Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та інших вимог природоохоронного законодавства України.Землевласники/Землекористувачі беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму та охорони Пам`ятки природи та несуть відповідальність за неналежний стан території. На Землевласників/Землекористувачів у межах Пам`ятки природи оформляються охоронні зобов`язання щодо додержання встановленого режиму території.
Також, у разі зміни форми власності на землю, на якій знаходиться Пам`ятка природи, Землевласників/Землекористувачів або їх назви, Землевласники/Землекористувачі зобов`язані повідомити про це уповноважений на те орган у сфері охорони навколишнього природного середовища з метою переоформлення охоронних зобов`язань. Режим території Пам`ятки природи враховується при розробці регіональних та інших планів, проектів, схем з розвитку будівництва, землевпорядкування тощо.
Встановлено, що для забезпечення необхідного режиму охорони та збереження Пам`ятки природи, запобігання негативному впливу господарської діяльності навколо Пам`ятки природи рішенням третьої сесії Хмельницької обласної ради від 26.09.2002 року №17 встановлено охоронну зону 15 метрів. Державний контроль за додержанням режиму території Пам`ятки природи здійснюється Державною екологічною інспекцією України. Громадський контроль за додержанням режиму охорони території Пам`ятки природи здійснюється громадськими інспекторами з охорони довкілля.
Пунктами 4.1-4.2 вищезазначеного Положення визначено, що порушення природоохоронного законодавства в межах Пам`ятки природи тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність згідно із законодавством України. Юридичні та фізичні особи зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення природоохоронного законодавства на території Пам`ятки природи в розмірах і порядку, встановленому законодавством України.
Відповідно до п.5.1. Положення зміна меж, категорії та скасування статусу Пам`ятки природи проводиться відповідно до законодавства.
Положеннями ст.81 ЗК України передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Таким чином, відповідно до положень ст.ст.22,33,121 ЗК України слідує, що безоплатно приватизувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадяни можуть лише із земель сільськогосподарського призначення.
Натомість, чинним законодавством не передбачено можливості і не встановлено порядку безоплатної приватизації громадянами земель природно-заповідного фонду для ведення особистого селянського господарства.
Із врахуванням положень ч.4 ст.83, ч.4 ст.84 ЗК України щодо заборони передачі у приватну власність із земель комунальної і державної власності земель під об`єктами природо-заповідного фонду, передача таких земель у приватну власність можлива лише за умови зміни цільового призначення земель.
Зміна цільового призначення особливо цінних земель допускається лише для розміщення на них об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, об`єктів, пов`язаних з видобуванням корисних копалин, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, а також у разі відчуження земельних ділянок для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, віднесення земель, зазначених у пунктах "а" і "б" частини першої статті 150 цього Кодексу, до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, земель історико-культурного призначення (ч.ч.6,7 ст.20 ЗК України (у редакції на момент прийняття спірного наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області).
Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Крім того, ч.ч.3,5 ст.53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.
Відповідно до положень ст.54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до ст.51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі відповідного експертного висновку.
У відповідності до п.1 Положення про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №614 від 25.06.2020 «Деякі питання Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів», Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України (Міндовкілля) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міндовкілля є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує, зокрема, забезпечення формування та реалізацію державної політики у сфері охорони та використання природно-заповідного фонду, а також щодо здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Як вбачається з листа Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №11/11-03/4702-24 від 19.12.2024, Міндовкілля не погоджувало зміну меж, категорії та скасування статусу комплексної пам`ятки природи місцевого значення «Левківська».
Встановлено, що рішенням 1-ї сесії 8 скликання Староостропільської сільської ради Хмельницького району №1 від 11.12.2020 «Про початок реорганізації сільських рад, що увійшли до складу Староостропільської сільської ради та утворення комісій з реорганізації» розпочато процедуру реорганізації Сербинівської сільської ради шляхом приєднання до Староостропільської сільської ради та визначено, що Староостропільська сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Сербинівської сільської ради (пункти 9, 10 рішення).
Відповідно до ч.2 ст.391 ЦК України якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
Відповідності до ст.387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно із абз. 2 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.
Враховуючи, що причиною порушення вимог закону при відведенні у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель в межах території комплексної пам`ятки природи місцевого значення «Левківська» стали, в тому числі, неправомірні дії органу контролю - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке відповідно до ч. 8 ст. 118, п. «б» ч. 1 ст. 121, ч.ч. 6, 8 ст.186-1 ЗК України (в редакції станом на момент видання спірного наказу), за наявності в розпорядженні достатніх та належних відомостей про розташування на території Сербинівської сільської ради об`єкта природно-заповідного фонду - комплексної пам`ятки природи місцевого значення «Левківська», необхідності виконання охоронних зобов`язань відповідно до ст. 53 Закону України «Про природо-заповідний фонд» щодо вказаного об`єкта ПЗФ, наявної Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі зазначеної комплексної пам`ятки природи місцевого значення «Левківська», відомостей Публічної кадастрової карти України про належність спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду (які були відкриті на момент прийняття спірного наказу), мало не допустити зазначених порушень, відмовити у погодженні та затвердженні відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає положенням закону, та відмовити ОСОБА_1 в передачі спірної земельної ділянки у власність.
Натомість ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області діяло не на підставі, у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також усупереч меті, з якою такі повноваження надані, внаслідок чого, в результаті чого, вищевказана земельна ділянка із володіння територіальної громади вибула протиправно - внаслідок прийняття спірного наказу, який став підставою для реєстрації відповідних прав за третьою особою ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав та Державному земельному кадастрі.
Встановлено, що 24 листопада 2025 року Хмельницькою окружною прокуратурою направлено листи до Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області та Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області та територіальної громади Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області шляхом пред`явлення позовної заяви за вищенаведеним фактом.
Відповідно до листа від 09.12.2025 Староостропільська сільська рада Хмельницького району повідомила окружну прокуратуру, що заходи захисту інтересів територіальної громади за вказаним фактом сільською радою не вживались та вживатись не будуть, у зв`язку із відсутністю коштів на сплату судового збору.
Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області, станом на 22.12.2025, не повідомила окружну прокуратуру, чи будуть нею вживатись заходи щодо захисту інтересів держави за вказаним фактом.
Тому, враховуючи вищевикладені обставини, підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області та Староостропільської сільської ради Хмельницького району (ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-80, 89, 141, 244-246, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити. Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-1833-СГ від 03.02.2020 «Про надання у власність земельної ділянки».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи: заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури, адреса розташування: 311000, м.Старокостянтинів, вул.К. Острозького, 41.

Позивач: Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області, адреса розташування: 29001, вул. Івана Франка,2/2, м.Хмельницький, .

Позивач: Староостропільська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, адреса розташування: 31146, вул.Центральна,2/14, с.Старий Остропіль, Хмельницький район, Хмельницька область, .

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, адреса розташування: 29016, вул. Інститутська, 4/1, м.Хмельницький.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 18 лютого 2026 року.

Суддя Є.М. Андрощук