Постанова

Іменем України

16 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 760/1889/21

провадження № 61-4329св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

відповідач - обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Лондон Парк»,

треті особи: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

особа, яка подавала апеляційну скаргу - ОСОБА_9 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 , яка підписана представником Боровиком Богданом Миколайовичем , на постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року в складі колегії: Кафідової О. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А. та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року в складі колегії: Кафідової О. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

Історія справи

Короткий зміст позову

У січні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися з позовом до ОК «Житлово-будівельний кооператив «Лондон Парк», треті особи: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про додержання правил добросусідства та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що позивачі є власниками та користувачами земельних ділянок, розташованих в мікрорайоні Жуляни, Солом`янського району міста Києва, де їхні земельні ділянки межують або знаходяться поряд з земельними ділянками, за адресами АДРЕСА_1 (кадастровий номер :72:528:0103), АДРЕСА_2 , (кадастровий номер :72:528:0146), АДРЕСА_2 (кадастровий помер :72:528:0145).

На час подання позову на зазначених земельних ділянках відповідач веде самочинне будівництво 6-ти поверхового зблокованого багатоквартирного будинку, чим порушує правила добросусідства, вимоги Земельного кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про основи містобудування», ДБН Б.2.2-12:2019, вимоги «Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва» за № 666 від 26 жовтня 2017 року, виданих Департаментом містобудування та архітектури КМДА, право на виконання будівельних робіт згідно Повідомлення про початок виконання будівельних робіт серії КВ № 86 від 05 серпня 2020 року.

У 2017 році відповідач засипав існуючу систему відведення поверхневих вод з земельних ділянок сусідів та АДРЕСА_1 , яка проходила через земельні ділянки, на яких ведеться будівництво, і вела до дощової каналізації, прокладеної вздовж АДРЕСА_3 . Таки дії призвели до перекриття природного руху поверхневих вод, в тому числі з проїжджої частини АДРЕСА_1 , в результаті чого стали періодично підтоплюватися городи по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , а також підвали в цих та інших навколишніх домогосподарствах.

Згідно з пунктів 9, 12.6 Генерального плану м. Києва на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської Ради від 28.03.2002 № 370/1804, на території, де розташовані земельні ділянки, на яких ведеться будівництво та земельні ділянки, якими володіють або користуються позивачі, передбачається розробка системи захисту від підтоплення, пониження рівня ґрунтових вод (пункти 9, 12.6); ця територія позначена як «Територія підтоплення» («Схема планувальних обмежень»). Починаючи з 2018 року на зазначених земельних ділянках, які призначені для садибної забудови, відповідач веде самочинне будівництво 6-ти поверхового багатоквартирного будинку, чим порушує правила добросусідства через суттєве затінення будинків сусідів та їх ділянок, відлуння від стіни нового будинку (шумове забруднення), та цілий ряд інших чинних законодавчих вимог. У зв`язку із вказаними обставинами, позивачі у 2018- 2020 роках неодноразово зверталися зі скаргами до уповноважених держаних та муніципальних органів колективно та індивідуально.

Так, згідно з отриманим у відповідь листом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва № 073-12014 від 14 грудня 2018 року, відповідачу були надані «Містобудівні умови та обмеження» за № 666 від 26 жовтня 2017 року, згідно з якими відповідач має виконати законні вимоги сусідів та виконати комплекс заходів по захисту території від підтоплення ґрунтовими водами. За змістом листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва № 073-КО-2781/1-2576 від 19 грудня 2018 року відповідач розпочав ведення будівельних робіт без отримання передбачених законодавством дозволів. За змістом листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва № 073-КО-7384-852 від 23.06.2020 відповідач через електронний кабінет забудовника подав повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) «Будівництва зблокованого житлового будинку (садибного типу) на АДРЕСА_7 », яке було зареєстровано автоматично за допомогою програмних засобів ведення єдиного реєстру документів 28.01.2020 за № КВ 796. Проте, зазначене повідомлення про початок виконання будівельних робіт було скасовано наказом Департаменту від 10 квітня 2020 року № 77. За змістом листа Департаменту містобудування та архітектури КМДА від 03 липня 2020 року за № 055-7248 відповідачу були надані «Містобудівні умови та обмеження» за № 666 від 26 жовтня 2017 року для проектування об`єкта будівництва зблокованого житлового будинку (садибного типу) по АДРЕСА_8 . За змістом листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва № 073-КО-7384/1-1110 від 09 вересня 2020 року відповідач подав повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI): «Будівництва зблокованого житлового будинку (садибного типу) на АДРЕСА_7 », яке було зареєстровано 05 серпня 2020 року за № КВ86. Разом з тим, як вказують позивачі, Департамент повідомив, що на момент складання листа у нього були відсутні правові підстави для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю у зв`язку з тим, що пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020 року № 219 «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду» зупинив дію постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 533 «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» до початку виконання функцій і повноважень Державної інспекції містобудування.

Об`єкт, який будує відповідач на зазначених ділянках не відповідають, вимогам «Містобудівних умов та обмежень» № 666 від 26 жовтня 2017 року та праву на виконання будівельних робіт згідно з повідомленням про початок виконання будівельних робіт серії КВ № 86 від 05 серпня 2020 року, зокрема, перевищена встановлена поверховість, яка не повинна перевищувати 4-х поверхів (в т.ч. цокольний та мансардний).

Позивачі з урахуванням клопотання про зміну предмету позову, просили:

заборонити ОК «ЖБК «Лондон парк» укладати правочини з будь-якими особами, в результаті чого у таких осіб можуть виникати права на користування та володіння приміщеннями на 5-му, 6-му та 7-му мансардному поверхах в житловому будинку, що побудований на земельних ділянках кадастровий номер :72:528:0103, кадастровий номер :72:528:0146, кадастровий номер :72:528:0145 і якому присвоєна адреса АДРЕСА_3 ;

заборонити ОК «ЖБК «Лондон парк» та будь-яким іншим особам використовувати будь-які приміщення та місця загального користування на 5-му, 6-му та 7-му мансардному поверхах в житловому будинку, що побудований на земельних ділянках кадастровий номер :72:528:0103, кадастровий номер :72:528:0146, кадастровий номер :72:528:0145 і якому присвоєна адреса: АДРЕСА_3 , для ведення будівельних та оздоблювальних робіт, у якості житла, для комерційних цілей та будь-яким іншим чином до приведення зазначеного будинку до типу та поверховості, які відповідатимуть цільовому призначенню земельних ділянок, на яких він побудований, вимогам Містобудівних умов та обмежень № 666 від 26.10.2017, виданих Департаментом містобудування та архітектури КМДА, вимогам державних будівельних норм України;

зобов`язати ОК «ЖБК «Лондон парк» усунути порушення прав позивачів шляхом приведення будинку, що побудований на земельних ділянках кадастровий номер :72:528:0103, кадастровий номер :72:528:0146, кадастровий помер :72:528:0145 і якому присвоєна адреса: АДРЕСА_3 , відповідно до цільового використання зазначених земельних ділянок, до вимог державних будівельних норм України, до «Містобудівних умов та обмежень» № 666 від 26 жовтня 2017 року щодо поверховості та типу будинку («зблокований житловий будинок (садибного типу)» шляхом демонтажу (знесення) за власні кошти 5-го поверху, 6-го поверху та 7-го мансардного поверху.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задоволено частково;

зобов`язано ОК «ЖБК «Лондон Парк» привести будинок, що побудований на земельних ділянках кадастровий номер :72:528:0103, кадастровий номер :72:528:0146, кадастровий помер :72:528:0145, якому присвоєна адреса: АДРЕСА_3 , відповідно до цільового використання зазначених земельних ділянок та вимог Державних будівельних норм України щодо поверховості та типу будинку («зблокований житловий будинок (садибного типу)» шляхом демонтажу (знесення) 5-го, 6-го та 7-го поверху;

в задоволенні інших вимог позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відмовлено;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

як встановлено судом у межах справи, що є предметом розгляду, цільове призначення земельних ділянок за кадастровими номерами :72:528:0145, :72:528:0146, :72:528:0103 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Функціональне призначення земельних ділянок - територія житлової садибної забудови, відповідно до детального плану території мікрорайону Жуляни, затвердженого рішенням Київської міської ради від 14 червня 2007 року № 796/1457 та рішенням Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922. Спірний об`єкт нерухомості належить до об`єктів з незначними наслідками (ССІ), відтак після подання замовниками повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю, зокрема до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), відповідач відповідно до положень закону отримав право виконувати будівельні роботи, оскільки в цьому випадку законом інших дозвільних документів не вимагається;

зібраними у справі доказами, а також висновком судового експерта за результатами проведення судової експертизи, підтверджено, що здійснене відповідачем будівництво на земельних ділянках за кадастровим номером :72:528:0103, кадастровим номером :72:528:0146, кадастровим номером :72:528:0145 має істотні порушеннями будівельних норм і правил, з чого вбачається порушення прав позивачів, які є землекористувачами межуючи земельних ділянок, на безпечні умови використання належного їм майна. Зважаючи на обставини справи та характер порушення, позицію відповідача у справі, встановлені порушення не можуть бути усунуті в інший спосіб, ніж демонтаж. Щодо доводів сторони відповідача про те, що 5-й, 6-й та 7-й поверхи фактично є мансардою будинку, то такі твердження не підтверджені доказами у справі;

стосовно посилань сторони відповідача на те, що надані стороною позивача докази у справі є недопустимими, зокрема, про те, що висновок експерта складено з порушеннями, суд звернув увагу, що заперечуючи щодо висновку № 2 від 06 жовтня 2023 року судового експерта Київської філії ТОВ «Судове експертне бюро України», сторона відповідача альтернативного експертного висновку не подала, з клопотанням про призначення іншої експертизи у справі не звернулась. Крім того, суд зауважив на невиконанні стороною відповідача вимог ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року щодо надання документів на вимогу експерта, що в певній мірі може свідчити про його процесуальну поведінку, скеровану на перешкоджання з`ясування об`єктивної істини у справі. У цій конкретній справі, що є предметом розгляду, наявність певних порушень при складенні експертного висновку № 2 від 06 жовтня 2023 року не може повністю нівелювати його як доказ, оскільки буде проявом надмірного формалізму. Процедура складання такого висновку знаходиться поза впливом як сторони, за заявою якої було призначено проведення судової експертизи у справі, так і суду. Крім того, факт порушення з боку відповідача також підтверджується також іншими доказами у справі в їх сукупності;

у зв`язку з викладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зобов`язання ОК «ЖБК «Лондон Парк» привести будинок, що побудований на земельних ділянках кадастровий номер :72:528:0103, кадастровий номер :72:528:0146, кадастровий помер :72:528:0145, якому присвоєна адреса: АДРЕСА_3 , відповідно до цільового використання зазначених земельних ділянок та вимог Державних будівельних норм України щодо поверховості та типу будинку («зблокований житловий будинок (садибного типу)» шляхом демонтажу (знесення) 5-го, 6-го та 7-го поверху. Щодо інших вимог позову, суд не вбачав правових підстав для їх задоволення з огляду на неналежно обраний спосіб захисту.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року:

апеляційну скаргу ОК «ЖБК «Лондон Парк» залишено без задоволення;

рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

встановивши, що наслідком здійснення відповідачем будівництва із істотним порушенням будівельних норм і правил, порушені права позивачів, які є землекористувачами межуючи земельних ділянок, на безпечні умови використання належного їм майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, шляхом зобов`язання ОК «ЖБК «Лондон Парк» привести будинок, що побудований на земельних ділянках кадастровий номер :72:528:0103, кадастровий номер :72:528:0146, кадастровий помер :72:528:0145, якому присвоєна адреса: АДРЕСА_3 , відповідно до цільового використання зазначених земельних ділянок та вимог Державних будівельних норм України щодо поверховості та типу будинку («зблокований житловий будинок (садибного типу)» шляхом демонтажу (знесення) 5-го, 6-го та 7-го поверху.

доводи апеляційної скарги про те, що висновком експерта № 2 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи по справі № 760/1889/21 від 06 жовтня 2023 року складений з істотним порушенням нормативних та методичних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження вказаного відсутні належні докази. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року в справі № 760/1889/21:

залучено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог стосовно предмету спору на стороні позивача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року в справі № 760/1889/21:

здійснено заміну померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача ОСОБА_3 на її правонаступників: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ;

Протокольною ухвалою Київського апеляційного судувід 21 серпня 2025 року здійснено заміну померлого позивача ОСОБА_1 його правонаступника ОСОБА_13 (том 9, а. с. 157).

Постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року:

апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_9 , адвоката Любаренка І. О., задоволено;

рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОК «ЖБК «Лондон Парк», треті особи: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в частині зобов`язання вчинити дії відмовлено;

в іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року залишено без змін;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що ОСОБА_9 є власником квартири АДРЕСА_9 , яка знаходиться на 6-7 поверсі (мансарда), а тому рішенням суду фактично зобов`язано відповідача демонтувати (знести) квартиру, що є його власністю. Ухвалюючи оскаржуване рішення, яким ОСОБА_9 фактично позбавлено права власності на квартиру, суд першої інстанції не залучив його до участі в справі. Посилається на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, в позовах, в яких предметом розгляду є позовні вимоги, що стосуються майна, належними відповідачами мають бути власники такого майна, одним із яких є апелянт ОСОБА_9 ;

у справі, яка переглядається, саме на позивачів, згідно з вимогами процесуального закону, покладено обов`язок доведення факту порушення їх прав, свобод чи законних інтересів неправомірними діями відповідача при здійсненні будівництва. Тобто, звертаючись до суду з вимогою про знесення самочинного будівництва, яка є крайньою мірою, позивачі в цій справі мали довести, що здійснене відповідачем будівництво є самочинним; така забудова порушує їхні права та законні інтереси; внаслідок знесення самочинного будівництва їх права будуть відновлені; проведення перебудови об`єкта є неможливим; демонтаж частини житлового будинку не призведе до пошкодження конструкції будинку у цілому, а зобов`язання відповідача знести ці об`єкти не призведуть до непропорційного втручання в право інших осіб на мирне володіння майном;

встановивши, що будівництво житлового будинку на земельних ділянках з кадастровими номерами :72:528:0103, :72:528:0146, :72:528:0145 здійснено відповідачем із порушенням будівельних норм і правил, суд першої інстанції не встановив інших фактичних обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення такої категорії спорів, в результаті чого дійшов передчасного висновку про знесення самочинного будівництва, а саме 5-го, 6-го та 7-го поверхів житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 ;

звертаючись до суду з вимогами про знесення самочинного будівництва, а саме 5-го, 6-го та 7-го поверхів житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 позивачі не надали доказів технічної можливості демонтажу частини житлового будинку без пошкодження конструкції будинку у цілому та не довели, що застосуванням такої крайньої міри як знесення верхніх поверхів будинків призведе до відновлення їх прав як співвласників суміжних земельних ділянок на безпечне навколишнє середовище та протипожежні відстані між будинками. У свою чергу, втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар;

з цього приводу колегія суддів звернула увагу, що знесення 5-го, 6-го та 7-го поверхів житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 призведе до непропорційного втручання в право інших осіб (власників квартир на зазначених поверхах будинку), одним із яких є ОСОБА_9 , на мирне володіння майном та, відповідно, до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому колегія зробила висновок, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року в частині задоволених позовних вимог - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін;

за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому, за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції (частина третя статті 370 ЦПК України). Оскільки у цій справі наявна постанова апеляційного суду від 05 лютого 2025 року, якою рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року за апеляційною скаргою ОК «ЖБК «Лондон Парк» було залишено без змін, однак за результатами перегляду апеляційної скарги особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_9 , колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції від 04 липня 2024 року в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів вважала, що постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року також необхідно скасувати.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року:

заяви представника особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_9 - адвоката Любаренка І. О. задоволено частково;

стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_9 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 857,14 грн;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 857,14 грн;

стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 857,14 грн;

стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 857,14 грн;

стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 857,14 грн;

стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 857,14 грн;

стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 857,14 грн.

Додаткова постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

у вересні 2025 року до Київського апеляційного суду від представника особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_9 адвоката Любаренка І. О. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що судові витрати в суді апеляційної інстанції складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 120 000 грн. Заявлені витрати відповідають фактично виконаній по даній справі роботі адвокатів за договором № 2600325 про надання правової допомоги від 13 березня 2025 року та додатковій угоді № 1 від 19 березня 2025 року, рахунком на оплату № 947 від 31 березня 2025 року, а факт надання правничої допомоги адвокатами підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг та платіжним дорученням. З огляду на вище викладене просив суд стягнути з позивачів на користь апелянта судові витрати у розмірі 120 000 грн;

15 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_5 адвоката Боровика Б.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначав, що заявлені витрати на правничу допомогу є неспівмірними наданим послугам, а тому не можуть бути задоволені судом;

з матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції було надано адвокатами Любаренко І. О. та Любаренко Д. О. 19 березня 2025 року між АО «Любаренко та Партнери» та ОСОБА_9 було укладено договір № 2600325 про надання професійної правничої (правової) допомоги. Відповідно до пункту 1.1. клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу обсягом та на умовах, передбачених цим договором. В розділі 4 договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків: юридичну допомогу, що надається адвокатським бюро, клієнт оплачує в гривнях відповідно до додаткової угоди до даного договору; при розрахунку вартості юридичної допомоги, вказаної в пункту 2.1.3 даного договору, адвокатське бюро отримує оплату такої юридичної допомоги на підставі окремого рахунку, відповідно до розрахунку, який зазначається в додатковій угоді; сума, вказана в пункті 4.1 договору є гонораром адвокатського бюро за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає;

19 березня 2025 року між АО «Любаренко та Партнери» та ОСОБА_9 було укладено додаткову угоду до договору № 2600325 про надання професійної правничої допомоги відповідно до умов якої сторони погодили, що правничу допомогу, що надається Адвокатським бюро, по судовій справі Клієнта № 760/1889/21 Клієнт оплачує в розмірі: 1.1. 120 000 гривень 00 копійок за супровід справи Клієнта до судового рішення у кожній судовій інстанції (за кожну судову інстанцію окремо), які оплачуються на підставі рахунку на розрахунковий рахунок; 1.2. Розмір правничої допомоги не включає витрати, необхідні для виконання доручень клієнта (сплачуються окремо);

11 вересня 2025 року між АО «Любаренко та Партнери» та ОСОБА_9 було підписано акт наданих послуг № 947 від 11 вересня 2025 року відповідно до якого адвокатським бюро була надано наступні послуги: правнича допомогу із супроводом судової справи № 760/1889/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 у Київському апеляційному суді, вартість надано послуги становить 120 000 грн;

15 вересня 2025 року ОСОБА_15 сплатила на користь АО «Любаренко та Партнери» грошові кошти у розмірі 120 000 грн. Призначення платежу: «Оплата за правничу допомогу із супроводу суд. Справи № 760/1889/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 зг. Акту над. Послуг. № 947 від 11 вересня 2025 року та дог. № 26003325 від 19 березня 2025 року. Платник ОСОБА_15 ;

аналізуючи зазначене в сукупності, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, тривалості розгляду справи в суді апеляційної інстанції, з урахуванням заперечень щодо розміру витрат понесених апелянтом викладених у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення заяв представника особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_9 - адвоката Любаренка І. О. про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції в сумі 20 000 грн. З огляду на вище викладене, колегія суддів зробила висновок, що з позивачів на користь ОСОБА_9 підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 857,14 грн з кожного.

Короткий зміст судового рішення суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2025 року:

відмовлено у задоволенні заяви ОК «ЖБК «Лондон Парк», яка підписана адвокатом Весніним С. О.,про відмову від касаційної скарги, закриття касаційного провадження та повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги;

закрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОК «ЖБК «Лондон Парк», яка підписана адвокатом Весніним С. О., на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року.

Ухвала касаційного суду мотивована тим, що:

з урахуванням змісту пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України, оскільки судові рішення в оскарженій частині скасовано, то відсутній предмет касаційного перегляду. За таких обставин касаційне провадження у справі підлягає закриттю. Аналогічний підхід касаційний судом висловлено й в інших справах (див., зокрема: ухвалу Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 липня 2018 року в справі № 201/5693/16-ц (провадження № 61-15649св18), ухвалу Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 389/3228/13 (провадження № 61-17902св18), ухвалу Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2020 року в справа № 521/11137/13-ц (провадження № 61-47652св18), ухвалу Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року в справі № 206/5888/16-ц (провадження № 61-14802св19)).

Аргументи учасників справи

09 жовтня 2025 року ОСОБА_5 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, яка підписана представником Боровиком Б. М., на постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року, в якій просив:

постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 рокускасувати;

рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року в частині задоволених позовних вимог залишити в силі;

судові витрати покласти на апелянта.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

жодні докази того, що нерухоме майно, розташоване на 5, 6, 7 поверхах спірного будинку, здавалося з експлуатацію згідно встановленого законом порядку в матеріалах справи відсутні. Апелянт (особа, яка не брала участь у справі), не заперечуючи, що спірний будинок є самочинним будівництвом, заявив, що йому належить право власності нз квартиру, яка розташована на його 6-му поверсі, що демонтаж поверхів вище 4-го порушує його права і що позивачі не довели порушення своїх прав самочинним будівництвом. У якості доказів апелянт надав копії договору купівлі-продажу квартири, паспорту технічної інвентаризації квартири, довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 7. а. с. 19-29). Договір купівлі-продажу квартири був укладений апелянтом з юридичною особою, афілійованої з відповідачем. Керівником цієї юридичної особи та керівником відповідача є одна і та сама фізична особа, учасниками цієї юридичної особи та відповідача є аналогічні особи (т. 7, а. с.19-22, т. 8, а. с. 22-23).

єдиним доказом в матеріалах справи, який свідчить про розташування квартири апелянта на 6 поверсі спірного будинку, є копія паспорту технічної інвентаризації №55 від 05 грудня 2022 року, який не є правовстановлюючим документом, і засвідчує, що квартира була утворена в результаті поділу (виділу) об`єкту нерухомого майна реєстраційний номер 000 (4-х поверховий садибний будинок) на замовлення відповідача без приймання в експлуатацію виділеної частки (т. 7, а. с. 24-25). Іншими словами, зазначений документ свідчить, що об`єкт нерухомості, розташований на 6-му поверсі будинку, утворився в результаті поділу (виділу) 4-х поверхового будинку садибного типу. Відповідно, вказаний паспорт технічної інвентаризації складений з порушенням вимог пункту 2.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, з порушенням Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна. Натомість суд апеляційної Інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про наявність у апелянта права власності на квартиру, яка с об`єктом самочинного будівництва. В результаті суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального орава і не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду;

квартири на 5, 6, 7 поверхах є об`єктами самочинного будівництва, то право власності на них не виникає ні у первинного набувача, ні у похідного. Натомість суд апеляційної інстанції дійшов до необґрунтованого висновку, що апелянту належить право власності на об`єкт самочинного будівництва і про порушення його прав, не врахувавши висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду;

з огляду на відсутність права власності на об`єкт самочинного будівництва та нікчемність правочину купівлі-продажу, пов`язаного із самочинним будівництвом, яка встановлена частиною другою статті 376 ЦК України, апелянт не набув будь-яких прав власності, відповідно відсутність прав в цій частин не породжує можливість їх порушення. В свою чергу на погляд касатора ефективним способом захисту прав апелянта є реституція угоди за якою було придбано об`єкт самочинного майна з можливістю відшкодування збитків і моральної шкоди;

постанова по суті визначає превалювання прав особи на самочинне будівництво над правами власників суміжних земельних ділянок. Відповідач уникає будь-якої відповідальності за його дії в контексті самочинного будівництва, які засвідчені матеріалами справи, а саме: ухилення від виконання актів Держгеокадастру щодо порушення Земельного кодексу; ухилення від перевірок Департаменту з питань державного архітектурно-будівельнoro контролю КМДА; ігнорування заборони суду першої інстанції на здійснення будівельних робіт на поверхах вище 4-го та відчуження на них нерухомого майна; не виконання 2-х ухвал суду першої Інстанції про надання проектної документації; не допуск судового експерта на територію будівництва; подання завідомо неправдивих відомостей до органу державного будівельного контролю в декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зокрема, з заниженням класу наслідків; неправомірні дії з технічною інвентаризацією та державною реєстрацією речових прав на самочинне будівництво;

адвокати апелянта до закінчення розгляду не заявляли про розмір витрат на правничу допомогу, що засвідчує стенограма засідання. Апелянт не надав жодних доказів того, що він, як сторона справи, взагалі поніс будь-які витрати. Натомість були надані: рахунок за правничу допомогу на суму 120 000 грн, виставлений адвокатським бюро на ФОП ОСОБА_16 , яка не є стороною справи; платіжне доручення про оплату 120 000 грн, здійснену фізичною особою ОСОБА_15 , (яка не є стороною справи) та інформаційне повідомлення про зарахування коштів у сумі 120 000 грн від ОСОБА_15 (т. 10, а. с. 14, 16, 17).

Аналіз касаційної скарги свідчить, що:

постанова Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року оскаржується в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОК «ЖБК «Лондон Парк» привести будинок, що побудований на земельних ділянках кадастровий номер :72:528:0103, кадастровий номер :72:528:0146, кадастровий помер :72:528:0145, якому присвоєна адреса: АДРЕСА_3 , відповідно до цільового використання зазначених земельних ділянок та вимог Державних будівельних норм України щодо поверховості та типу будинку («зблокований житловий будинок (садибного типу)» шляхом демонтажу (знесення) 5-го, 6-го та 7-го поверху та розподілу судових витрат;

додаткова постанова Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року оскаржується в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000 грн.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2025 року:

відкрито касаційне провадження у справі;

у задоволенні заяви ОСОБА_5 зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року та виконання додаткової постанови Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року відмовлено.

11 грудня 2025 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2025 року зупинено касаційне провадження у справі № 760/1889/21 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/2388/21 (провадження № 12-73гс24).

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2026 року:

поновлено касаційне провадження у цій справі;

відзив ОК «ЖБК «Лондон Парк» на касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без розгляду;

відзив ОСОБА_9 на касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 20 листопада 2025 року вказано, що:

Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц; від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19; від 23 квітня 2025 року у справі № 279/11692/15-ц; від 07 квітня 2021 року у справі № 916/2791/13; від 24 квітня 2025 року у справі № 910/1539/21; від 23 січня 2019 року у справі № 412/10775/2012; від 14 червня 2023 року у справі № 200/22921/15; від 10 листопада 2021 року у справі № 761/8238/18; від 15 серпня 2019 року у справі № 822/450/16; від 10 вересня 2025 року у справі № 367/1916/20; від 08 грудня 2021 року у справі № 639/4436/17; від 16 січня 2024 року у справі № 910/78/23; від 05 лютого 2025 року у справі № 914/2511/23; від 20 травня 2019 року у справі № 826/15338/18; від 04 вересня 2019 року у справі № 826/13852/17; від 19 січня 2023 року у справі № 640/9995/20; від 05 березня 2025 року у справі № 990/39417/24; від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18; від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а; від 06 вересня 2021 року у справі № 465/7206/18; від 14 січня 2025 року у справі № 909/1218/15; від 05 березня 2025 року у справі № 120/13166/21-а; від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19; від 31 липня 2024 року у справі № 758/11022/21; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Фактичні обставини

Апеляційний суд встановив, що відповідно до витягу з бази даних Державного земельного кадастру станом на 23 квітня 2007 землекористувачами за адресою АДРЕСА_5 (код ділянки 72:528:005 та 72:528:124) є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , землекористувачем за адресою: АДРЕСА_5 (код ділянки 72:528:006) є ОСОБА_5 .

Згідно з інформаційною довідкою Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19.01.2021, власниками земельної ділянки з кадастровим номером :72:528:0005 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, спадкоємцями останньої є: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Зі змісту інформаційної довідки Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19 січня 2021 вбачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :72:528:0006 є ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 225284433 від 23 вересня 2020 року земельна ділянка з кадастровим номером :72:528:0007 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .

Власником земельної ділянки з кадастровим номером :72:528:0116 є ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19 січня 2021 року.

В матеріалах справи міститься інформаційна довідка Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19 січня 2021 року, зі змісту якої вбачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :72:528:0002 в т.ч. є ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , спадкоємицею останнього є його донька ОСОБА_13 .

Отже, позивачі є землевласниками (землекористувачами) земельних ділянок.

На суміжних із позивачами земельних ділянках із кадастровими номерами :72:528:0145, :72:528:0146, :72:528:0103, відповідачем здійснюється будівництво, з приводу якого виник спір.

Відповідно до відповіді Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва № 073-КО-7384/1-1110 від 09 вересня 2020 року: «Щодо об`єкта будівництва на АДРЕСА_11. За інформацією Департаменту земельних ресурсів рішенням Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 передано фізичним особам у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 з кадастровими номерами :72:528:0145, :72:528:0146, :72:528:0103) (державні акти на право власності на земельну ділянку від 12.11.2009 № 06-7-04574, від 02 листопада 2009 року № 06-7-04379, від 03 листопада 2009 року № 06-7-04422).

Департамент містобудування та архітектури надав замовникові будівництва, ОК «ЖБК «Лондон-Парк» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для проєктування об`єкта будівництва «Будівництво блокованого житлового будинку (садибного типу) на АДРЕСА_8 », затверджені наказом від 26.10.2017 № 666.

ОК «ЖБК «Лондон-Парк» через електронний кабінет забудовника замовником будівництва подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1): «Будівництво блокованого житлового будинку на АДРЕСА_11» від 28 січня 2020 року № КВ 96, яке зареєстровано автоматично за допомогою програмних засобів ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

05 березня 2020 року посадовою особою департаменту здійснено виїзд на місце з метою проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за цією адресою та встановлено, що відповідальні/уповноважені особи ОК «ЖБК «Лондон-Парк» були відсутні, доступу до об`єкта будівництва не було, що унеможливило проведення перевірки відповідно до пункту 9 Порядку № 553. У зв`язку із цим, замовника будівництва, ОК «ЖБК «Лондон-Парк» листом запрошено до Департаменту з необхідними для проведення перевірки документами, але у призначений час представники суб`єкта містобудування до останнього не прибули, необхідних для проведення державного архітектурно-будівельного контролю документів не надано.

Департамент наказом від 10 квітня 2020 року № 77 скасував право на виконання будівельних робіт набуте на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 28 січня 2020 року № KB 96.

У подальшому, Департамент зареєстрував замовникові будівництва, ОК «ЖБК «Лондон-Парк», повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CC1): «Будівництво зблокованого житлового будинку на АДРЕСА_11» від 05 серпня 2020 року № КВ 86…».

26 жовтня 2017 року Департамент містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації видав Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, які затверджені наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 666 щодо нового будівництва за адресою по АДРЕСА_8 ). У пункті 1 розділу Містобудівні умови та обмеження зазначено, що «гранично допустима висота 18,8 м (4 пов.), відповідно до наданого містобудівного розрахунку. Висоту уточнити проектною документацією з врахуванням оточуючої забудови за умови дотримання нормативних відстаней від оточуючих будівель і споруд з врахуванням висновку аеропорту КП МА Київ (Жуляни). Поверховість не повинна перевищувати 4-х поверхів (в т.ч. цокольний та мансардний), згідно п. 3.19* ДБН 360-92**».

У матеріалах справи міститься копія Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 1023-ДК/847/АП/09/01/-20 від 10 вересня 2020 року, складеного Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області, відповідно до змісту якого, згідно відомостей Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка по АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :72:528:0145) належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_17 . На земельну ділянку зареєстровано інше право користування, а саме: право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій). Правокористувач - ОК «ЖБК «Лондон Парк». Категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Вид використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Площа земельної ділянки - 0,0754 га. Під час проведення перевірки встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :72:528:0145) здійснюються будівельні роботи з будівництва житлового будинку, який відповідно до візуального огляду має 5 поверхів. Ділянка частково огороджена парканом з розміщеною на ньому рекламою про продаж квартир у споруджуваному житловому будинку. Роботи з будівництва житлового будинку також здійснюються на сусідніх земельних ділянках з кадастровими номерами :72:528:0011, :72:528:0146, :72:528:0103. Згідно відомостей Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка по АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :72:528:0146) належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_18 . На земельну ділянку зареєстровано інше право користування, а саме: право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій). Правокористувач - ОК «ЖБК «Лондон Парк». Категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Вид використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Площа земельної ділянки - 0,0780 га. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2008 року в справі № 755/18835/17 на земельну ділянку з кадастровим номером :72:528:0146 накладено арешт шляхом заборони відчуження майна. Згідно відомостей Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка по АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :72:528:0103) належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_19 . На земельну ділянку зареєстровано інше право користування, а саме: право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій). Правокористувач - ОК «ЖБК «Лондон Парк». Категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Вид використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Площа земельної ділянки - 0,0859 га. Згідно відомостей Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка по АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :72:528:0011) належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_20 . На земельну ділянку зареєстровано інше право користування, а саме: право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій). Правокористувач - ОК «ЖБК «Лондон Парк». Категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Вид використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Площа земельної ділянки - 0,1000 га.

Відповідно до змісту декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), поданої 24 вересня 2021 року та зареєстрованої 30 вересня 2021 року за № 073/09/01-3009/8 (т. 2, а. с. 144-161): інформація про об`єкт - будівництво зблокованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_8 ; дата початку будівництва - 18 березня 2021 року; дата закінчення будівництва - 07 липня 2021 року; цільове призначення для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; поверховість - 4 поверхи, код об`єкта згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 - 1110.3; площа будинку 5 456,5 кв. м, житлова площа 2 167,0 кв. м.

У декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що подана відповідачем 24 вересня 2021 року, фактично повідомляється про закінчення будівництвом 4-х поверхового одноквартирного будинку садового типу, загальною площею 5 456,5 кв. м та житловою - 2 167,0 кв. м.

Цільове призначення земельних ділянок за кадастровими номерами :72:528:0145, :72:528:0146, :72:528:0103 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; функціональне призначення земельних ділянок - територія житлової садибної забудови, відповідно до детального плану території мікрорайону Жуляни, затвердженого рішенням Київської міської ради від 14 червня 2007 року № 796/1457 та рішенням Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922.

Відповідно до висновку № 2 від 06 жовтня 2023 року судового експерта Київської філії ТОВ «Судове експертне бюро України» Павлич О. В. за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи встановлено порушення державних будівельних норм України при будівництві житлового будинку, що будується на земельних ділянках за адресою: АДРЕСА_10 , кадастрові номери: :72:528:0103, :72:528:04146: :72:528:0145, а саме:

1. пункт 6.1.22 ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» згідно з яким при розміщенні багатоквартирних житлових будинків поверховістю від 4 поверхів до 8 поверхів суміжно з кварталами садибної забудови, що зберігається, відстань від фасадів багатоквартирного будинку, що зводиться, до меж земельних ділянок садибних будинків слід приймати не менше 15 м, а до стіни найближчого садибного будинку - не менше висоти будинку, що зводиться, для багатоквартирних будинків до 3 поверхів відстань від фасадів до меж земельних ділянок - не менше 10 м для забезпечення проїзду пожежних машин. Фактичні відстані коливаються від 2,57 до 5,77 м;

2. пункт 6.1.31. ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», відповідно до якого зони садибної забудови мають формуватися за принципами мікрорайонування окремими чи зблокованими житловими будинками з присадибними ділянками. Поверховість будинків в межах територій садибної забудови не може перевищувати 3-х поверхів без урахування мансарди. Фактична поверховість 6 поверхів + мансарда;

3. наявна невідповідність фактично зведеного будинку містобудівним умовам та обмеженням, оскільки в останніх вказано, що будівництво мало б бути до 4 поверхів, тоді як фактично влаштований будинок має поверховість 6 поверхів + мансарда;

4. пункт 15.2. ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», згідно з яким протипожежні розриви між будівлями І, II та IV класу вогнестійкості становить не менше 10 м. Фактична відстань 3,68 м.

Позиція Верховного Суду

Касаційний суд відхиляє аргументи касаційної скарги з таких підстав.

Щодо оскарження постанови Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 17 ЦПК України).

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №160/4130/19 (адміністративне провадження №К/9901/36116/19) вказано, що: «судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17 вказано, що: «відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2022 року в справі № 209/1817/19-ц (провадження № 61-5774св22) зазначено, що «особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки. Верховний Суд зазначає, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. В той же час відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2024 року в справі № 183/3701/16 (провадження № 61-7950св24)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 грудня 2025 року в справі № 908/2388/21 (провадження № 12-73гс24) вказано, що:

«170. Статтею 376 ЦК України регламентовано правовий режим самочинного будівництва. Частиною другою статті 212 ЗК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку суб`єктів, які створюють такі перешкоди.

171. Отже, враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду.

172. На об`єкт самочинного будівництва не виникає право власності як на нерухому річ (згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього). Зміна правового режиму самочинного будівництва може бути здійснена виключно на підставі рішення суду в порядку, встановленому статтею 376 ЦК України.

173. Частиною четвертою статті 376 ЦК України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Зазначена норма покладає обов`язок щодо знесення об`єкта самочинного будівництва на особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Такою є особа, яка має юридичні права на об`єкт самочинного будівництва. До визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва судом в порядку, встановленому статтею 376 ЦК України, статус об`єкта самочинного будівництва не змінюється.

174. Внаслідок укладення інвестиційного договору та договору купівлі-продажу у ТОВ «Люкс Комфі» і ТОВ «Арт 2005» не виникає право власності на нерухому річ (право на нерухому річ не виникло у ПП «Терра Віта V» як у особи, яка здійснила самочинне будівництво, і не може бути передане іншим особам), проте ТОВ «Люкс Комфі» і ТОВ «Арт 2005» набули права на об`єкт самочинного будівництва.

175. ТОВ «Арт 2005» і ТОВ «Люкс Комфі» користуються земельною ділянкою без відповідних правових підстав, їх дії є самовільним зайняттям земельної ділянки. На земельній ділянці розташовані об`єкти самочинного будівництва, які належать ТОВ «Арт 2005» і ТОВ «Люкс Комфі» та зареєстровані за ними. Це створює перешкоди для власника земельної ділянки.

176. Як уже зазначалося, обов`язок знести об`єкт самочинного будівництва має розглядатися в контексті правового захисту права власності на земельну ділянку.

177. Отже, відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останній набувач).

178. Слід з-поміж іншого зауважити, що процесуальний статус останнього набувача прав на об`єкт самочинного будівництва як відповідача надає такій особі можливість використовувати всі передбачені процесуальним законом засоби для захисту своїх прав та інтересів. Також суд під час розгляду справи зможе оцінити добросовісність відповідача та пропорційність застосовуваних до нього засобів.

179. Останній набувач не позбавлений можливості звернутися з вимогою про відшкодування збитків до особи, в якої придбав об`єкт самочинного будівництва.

180. З урахуванням викладеного належними відповідачами у цій справі за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва є ТОВ «Арт 2005» та ТОВ «Люкс Комфі», оскільки саме ці особи є останніми набувачами прав на об`єкт самочинного будівництва та чинять перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

206. Оскільки позовну вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва пред`явлено прокурором до забудовника, а не до останніх набувачів об`єкта самочинного будівництва, які чинять позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою, то в задоволенні вимоги позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва необхідно відмовити з огляду на її пред`явлення до неналежного відповідача.

207. Направляючи цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав на необхідність відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02.06.2021 у справі № 509/11/17, від 30.09.2022 у справі № 201/2471/20, від 15.03.2023 у справі № 205/213/22, від 05.04.2023 у справі № 199/6251/18, від 31.05.2023 у справі № 201/4483/20, за змістом яких належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва є не забудовник, а саме останній набувач такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво.

208. З урахуванням мотивів, наведених у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав для відступу від таких висновків, сформульованих у зазначених постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Апеляційний суд встановив, що: обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що ОСОБА_9 є власником квартири АДРЕСА_9 , яка знаходиться на 6-7 поверсі (мансарда), а тому рішенням суду фактично зобов`язано відповідача демонтувати (знести) квартиру, що є його власністю. Ухвалюючи оскаржуване рішення, яким ОСОБА_9 фактично позбавлено права власності на квартиру, суд першої інстанції не залучив його до участі в справі. Посилається на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, в позовах, в яких предметом розгляду є позовні вимоги, що стосуються майна, належними відповідачами мають бути власники такого майна, одним із яких є апелянт ОСОБА_9 ;рішенням суду першої інстанції вирішено про права ОСОБА_9 як особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_9 , оскільки знесення 6-го та 7-го поверхів житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 призведе до непропорційного втручання в його право.

За таких обставин, установивши, що рішенням суду першої інстанції вирішувалося питання про права ОСОБА_9 апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволеної позовної вимоги про зобов`язання ОК «ЖБК «Лондон Парк» привести будинок, що побудований на земельних ділянках кадастровий номер :72:528:0103, кадастровий номер :72:528:0146, кадастровий помер :72:528:0145, якому присвоєна адреса: АДРЕСА_3 , відповідно до цільового використання зазначених земельних ділянок та вимог Державних будівельних норм України щодо поверховості та типу будинку («зблокований житловий будинок (садибного типу)» шляхом демонтажу (знесення) 5-го, 6-го та 7-го поверху та відмову в її задоволенні.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Щодо оскарження додаткової постанови Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

45. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

46. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що:

«у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Судами також не враховано, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, судами не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження № 61-3480сво21) вказано, що:

«Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду відхиляє аргументи касаційної скарги в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо інших відповідачів (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4), з таких мотивів. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, інші відповідачі (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4) не реалізували своє право на подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів свідчить про повну згоду з оскарженими судовими рішеннями в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо них».

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 761/18365/20 (провадження № 61-9164св23) вказано, що:

«основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). У справі, що переглядається: в касаційних скаргах скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, просять скасувати постанову апеляційного суду як в частині задоволених позовних вимог до них, так і в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4; інші відповідачі (ОСОБА_3, ОСОБА_4) не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги.

Така процесуальна поведінка інших відповідачів (ОСОБА_3, ОСОБА_4) свідчить про їх повну згоду з постановою апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до них. Аналіз аргументів касаційних скарг свідчить, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не навели переконливих доводів, яким чином судове рішення апеляційного суду порушує їх права та інтереси в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, за умови, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не оскаржили постанову апеляційного суду, тобто погодилися з постановою апеляційного суду в частині позовних вимог до них. Тому оскаржену постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить залишити без змін».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21 (провадження № 12-31гс23) зазначено, що:

«131. У справі, що переглядається, прокурор пред`явив чотири вимоги: про скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 до таких відповідачів: ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та Плисківської сільської ради, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку до Плисківської сільської ради та дві вимоги про визнання договорів оренди недійсними до Плисківської сільської ради та ТОВ «Івангородське».

132. З касаційною скаргою на судові рішення в цій справі звернулося лише ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. Плисківська сільська рада як особа, за якою зареєстроване право власності на спірні земельні ділянки, та ТОВ «Івангородське» як їх орендар своїм правом на подання касаційної скарги, а так само приєднатися до касаційної скарги не скористалися. Така процесуальна поведінка відповідачів фактично підтверджує їх повну згоду з судовими рішеннями.

133. ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області у касаційній скарзі не навело доводів з приводу незаконності та/або необґрунтованості судових рішень у частині задоволення позову в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та визнання договорів оренди землі недійсними, а також не зазначило, як задоволення зазначених вимог порушує його права та інтереси за умови, що відповідачі, до яких пред`явлені такі позовні вимоги, судові рішення не оскаржили».

Див. також аналогічні висновки, зроблені, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2024 року в справі № 757/72370/17-ц (провадження № 61-18092св23), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2024 року в справі № 947/4615/23 (провадження № 61-10957св24)).

У справі, що переглядається:

позивач ОСОБА_5 не погоджується з додатковою постановою апеляційного суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції з інших позивачів;

втім, інші позивачі не скористались своїм правом подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги на додаткову постанову. Така процесуальна поведінка інших позивачів свідчить про повну їх згоду з оскарженим судовим рішенням в частині стягнення з них витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції;

аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що позивач ОСОБА_5 не навів переконливих доводів, яким чином додаткова постанова апеляційного суду в частині стягнення з інших позивачів витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції порушує його права та інтереси, за умови, що інші позивачі не оскаржили це судове рішення в цій частині, тобто, погодилися з цим судовим рішенням. Тому належить залишити без змін додаткову постанову апеляційного суду в частині стягнення з інших позивачів витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції;

позивач ОСОБА_5 також не погоджується з додатковою постановою апеляційного суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції з нього в розмірі 2 857,14 грн;

апеляційний суд встановив, що ОСОБА_9 як особою, яка не брала участь у справі понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, врахувавши заперечення щодо розміру витрат у відзиві на апеляційну скаргу зробив обґрунтований висновок про стягнення з ОСОБА_5 2 857,14 грн судових витрат.

Аргумент касаційної скарги про те, що апелянтом до закінчення розгляду не заявлялося про розмір витрат на правничу допомогу, що засвідчує стенограма засідання необґрунтований, оскільки як свідчить аналіз матеріалів справи в апеляційній скарзі ОСОБА_9 вказував, що орієнтовний розмір витрат в сумі 200 000 грн, зробив заяву про їх розподіл та вказівку за правилами частини восьмої статті 141 ЦПК про подання доказів після ухвалення рішення суду (а. с. 10 - 14, том 7).

Аргумент касаційної скарги про те, що ОСОБА_9 не понесені судові витрати, оскільки кошти у сумі 120 000 грн сплачено ОСОБА_15 , яка не є стороною справи, касаційний суд відхиляє з таких підстав.

Судові витрати несе сторона, яка ініціює судовий процес чи окрему дію у межах судового розгляду справи (див. додаткову постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2025 року у справі № 757/22295/17-ц (провадження № 61-8574св24)).

Апеляційний суд встановив, що 11 вересня 2025 року між АО «Любаренко та Партнери» та ОСОБА_9 було підписано акт наданих послуг № 947 від 11 вересня 2025 року відповідно до якого адвокатським бюро була надано наступні послуги: правнича допомогу із супроводом судової справи № 760/1889/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 у Київському апеляційному суді, вартість надано послуги становить 120 000 грн; 15 вересня 2025 року ОСОБА_15 сплатила на користь АО «Любаренко та Партнери» грошові кошти у розмірі 120 000 грн. Призначення платежу: «Оплата за правничу допомогу із супроводу суд. Справи № 760/1889/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 зг. Акту над. Послуг. № 947 від 11 вересня 2025 року та дог. № 26003325 від 19 березня 2025 року. Платник ОСОБА_15 .

Тобто, судові витрати понесені саме ОСОБА_9 на виконання укладеного договору.

За таких обставин справи, касаційний суд погоджується з висновком апеляційного суду про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без дотримання норм матеріального та процесуального праваі зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду.У зв`язку із наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а судові рішення в оскарженій частині - без змін. Тому судові витрати покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_5 , яка підписана представником Боровиком Богданом Миколайовичем , залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Лондон Парк» привести будинок, що побудований на земельних ділянках кадастровий номер :72:528:0103, кадастровий номер :72:528:0146, кадастровий помер :72:528:0145, якому присвоєна адреса: АДРЕСА_3 , відповідно до цільового використання зазначених земельних ділянок та вимог Державних будівельних норм України щодо поверховості та типу будинку («зблокований житловий будинок (садибного типу)» шляхом демонтажу (знесення) 5-го, 6-го та 7-го поверху, розподілу судових витрат залишити без змін.

Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000 грн залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков