Справа № 309/298/26
Провадження № 2/309/121/26
У Х В А Л А

30 січня 2026 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Кемінь В.Д. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних позовних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 до Хустської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Хустської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Просила суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , у рівних частках;

- визнати недійсним запис в частині про « ОСОБА_5 » у правовстановлюючих документах (рішенні виконавчого комітету Хустської міської ради народних депутатів від 10 (08) лютого 1980 року №30 «Про оформлення права власності на житлові будинку, які належать громадянам та колгоспним дворам в с.Крива Хустського району» та свідоцтві про право власності на житло № НОМЕР_1 , внесений без належних правових підстав, що не підтверджуються жодними документами та не створює правових наслідків.

Позивачем зазначено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 .

Позов пред`явлено до Хустської міської ради Закарпатської області.

Вивчивши позовну заяву і додані до неї документи, приходжу до висновку, що її слід залишити без руху, оскільки вона подана з порушенням вимог ст. 175 і 177 ЦПК України.

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її брата в рівних частках за нею та третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог.

Відповідно до чинного законодавства, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог - це учасник судового процесу, який вступає у вже відкриту справу (до закінчення підготовчого провадження) задля захисту своїх інтересів, оскільки рішення суду може вплинути на його права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Вони не пред`являють власних вимог до предмета спору, але мають процесуальні права (ст.53 ЦПК України) та підтримують позовну заяву позивача.

Заявляючи вимоги про визнання права власності на майно за третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, позивач не надала суду повноважень, щодо заявлення вимог в інтересах ОСОБА_3 .

Позивачем не зазначено ціни позову, враховуючи те, що позовні вимоги про визнання права власності, відповідно до висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, є вимогами майнового характеру.

Зі змісту ст. ст. 175, 176 ЦПК України вбачається, що тягар доказування вартості майна несе саме позивач.

Таким чином, позивачу необхідно визначити ціну позову, та доплатити, вразі необхідності, судовий збір за подання позовної заяви до суду, виходячи з ціни позову, розрахованої відповідно до дійсної вартості майна на момент звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

В прохальній частині позовної заяви, позивач заявляє вимогу майнового характеру, щодо визнання права власності на будинок та дві вимоги немайнового характеру, щодо визнання недійсним записів, натомість судовий збір сплачено в розмірі 1211 грн., в розмірі меншому ніж за сплату однієї вимоги немайнового характеру, зважаючи на те, що позов подано до суду 27.01.2026 року.

Позивачкою не обґрунтовано, яким чином Хустська міська рада, як відповідач, порушив або не визнав права позивача щодо спадкування майна померлого ОСОБА_4 , що стало підставою звернення до суду.

Позивач звертається з позовом до Хустської міської ради про визнання в порядку спадкування права власності на майно померлого ОСОБА_4 , однак доказів заведення спадкової справи та відмови нотаріуса в оформленні спадкових прав після відкриття спадкової справи, що дає право особі на звернення до суду з вимогою про визнання права на майно в порядку спадкування в судовому порядку, до позовної заяви не додано, отже позовні вимоги не обґрунтовані посиланням на докази.

Про обов`язкову наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, також зазначено у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року.

Згідно з п.п. 23, 24 вказаної Постанови судам слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (яка згідно п. 24 вищевказаної Постанови повинна бути у вигляді обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину) особа може звернутись до суду в порядку позовного провадження.

Позивачка в прохальній частині просить суд визнати недійсним запис у правовстановлюючих документах про іншого співвласника майна - ОСОБА_5 , не залучаючи дану особу до участі у розгляді справи, припускаючи, що такої особи не існує, однак суд надає критичну оцінку таким твердженням.

Також суд звертає увагу позивача, що копії документів, додані до позовної заяви, зокрема витяг з рішення виконавчого комітету Хустської районної ради народних депутатів від 10 (08) лютого 1989 року №30 подана у формі ксерокопії поганої якості, що робить її нечитабельною.

Позивачу слід зазначити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету в учасників.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України, якщо позовна заява подана без додержання вимог, передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України, вона підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних позовних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 до Хустської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків 7 днів з дня вручення копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Хустського

районного суду: Кемінь В.Д.