ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2675/26
провадження № 2-з/753/17/26
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

"16" лютого 2026 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Котенко Р. В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненими грошових зобов`язань у частині у зв`язку з їх виконанням,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про визнання припиненим грошового зобов`язання в частині у зв`язку із його виконанням.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи визначено суддю Котенко Р. В. як головуючу у справі.

Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

У поданій заяві вона просить суд постановити ухвалу, якою заборонити органам та суб`єктам, що здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад; Київській міській державній адміністрації; районним у місті Києві державним адміністраціям; акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, - вчиняти будь-які реєстраційні дії.

Зокрема, заявниця просить заборонити здійснювати державну реєстрацію права власності, державну реєстрацію інших речових прав, державну реєстрацію обтяжень, скасування державної реєстрації прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також будь-які інші реєстраційні дії в частині, що стосується переходу (набуття) права власності на: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

На обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила таке.

26 червня 2024 року між ОСОБА_2 (позикодавцем, іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (позичальником, іпотекодавцем) було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позикодавець, в особі свого представника, передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у сумі 2 585 340,00 грн, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору становило еквівалент 63 600,00 доларів США.

Сторони погодили, що позичальник зобов`язується повернути суму позики у повному обсязі до 26 жовтня 2024 року. При цьому строк виконання зобов`язання міг бути продовжений за взаємною згодою сторін.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики 26 червня 2024 року між сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 . Вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін, з урахуванням ринкових цін, визначено у розмірі 2 585 340,00 грн.

На виконання договору позики від 26 червня 2024 року позивач частково виконала грошове зобов`язання та сплатила на користь відповідача 3 510,00 доларів США. Проте, за її твердженням, зазначена сума при визначенні розміру заборгованості відповідачем врахована не була.

Незважаючи на часткове погашення боргу, наприкінці грудня 2025 року на адресу зареєстрованого місця проживання позивачки надійшла письмова вимога в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», у якій ОСОБА_2 зазначив, що станом на 09 грудня 2025 року заборгованість позивачки становить 2 703 000,00 грн, що є еквівалентом 63 600,00 доларів США, та вимагав дострокового повернення боргу протягом 30 днів з дня отримання відповідного повідомлення.

Крім того, у вказаній вимозі іпотекодержатель повідомив про намір зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання зобов`язання у визначений строк.

Також, 07 серпня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позикодавець, в особі свого представника, передав, а позичальник прийняла у приватну власність грошові кошти у сумі 10 018 890,00 грн, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору становило еквівалент 244 125,00 доларів США.

Сторони погодили, що позичальник зобов`язується повернути суму позики у повному обсязі до 07 лютого 2025 року. Вказаний строк міг бути продовжений за взаємною згодою сторін.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним договором позики 07 серпня 2024 року між сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_4 . Вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін, з урахуванням ринкових цін, визначено у розмірі 10 018 890,00 грн.

На виконання договору позики від 07 серпня 2024 року позивач частково виконала свої грошові зобов`язання та здійснювала платежі на користь відповідача в особі його представника за довіреністю - ОСОБА_3 .

Зокрема, в рахунок погашення заборгованості за договором позики позичальником було сплачено 10 000,00 доларів США.

Однак, незважаючи на часткове погашення боргу, у липні 2025 року на адресу зареєстрованого місця проживання позивачки надійшла письмова вимога в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», у якій ОСОБА_2 зазначив, що станом на 25 червня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором позики від 07 серпня 2024 року становить 244 125,00 доларів США, та вимагав дострокового повернення боргу протягом 30 днів з дня отримання відповідного листа.

Крім того, у вказаній вимозі іпотекодержатель повідомив про намір зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання зобов`язання у визначений строк.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо обсягу грошового зобов`язання позивача, зокрема в частині сум, які були фактично сплачені нею на виконання зобов`язань за зазначеними договорами позики, однак не були враховані відповідачем при визначенні розміру заборгованості та направленні вимог у порядку Закону України «Про іпотеку».

Сукупність зазначених обставин, на думку позивача, зумовила необхідність одночасного звернення до суду із цією заявою про забезпечення позову, оскільки невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити або зробити неможливим ефективний захист порушених прав позивача та виконання майбутнього рішення суду у даній справі.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, дійшов такого висновку.

За приписами частин першої та другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Крім того, стаття 150 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Так, судом встановлено, що позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання припиненим грошового зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за договором позики від 26 червня 2024 року в частині суми боргу 3 510,00 доларів США, а також про визнання припиненим грошового зобов`язання за договором позики від 07 серпня 2024 року в частині суми боргу 10 000,00 доларів США.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено, зокрема, шляхом заборони вчиняти певні дії.

Разом із тим, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони здійснення державної реєстрації права власності, державної реєстрації інших речових прав, державної реєстрації обтяжень, скасування державної реєстрації прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також будь-яких інших реєстраційних дій у частині, що стосується переходу (набуття) права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), позивачем не доведено співмірності заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Із змісту позовної заяви вбачається, що за договором позики від 26 червня 2024 року позивач була зобов`язана сплатити відповідачу до 26 жовтня 2024 року грошові кошти у загальному розмірі 2 585 340,00 грн, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору становило еквівалент 63 600,00 доларів США, тоді як фактично, за її твердженням, сплачено 3 510,00 доларів США.

Аналогічно, за договором позики від 07 серпня 2024 року позивач була зобов`язана сплатити грошові кошти у розмірі 10 018 890,00 грн, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору становило еквівалент 244 125,00 доларів США, натомість фактично, за її твердженням, сплачено 10 000,00 доларів США.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що застосування заявленого позивачем заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо спірних об`єктів нерухомого майна фактично призведе до істотного обмеження прав іпотекодержателя ОСОБА_2 на реалізацію передбачених законом способів захисту свого майнового інтересу.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка оспорює розмір заборгованості лише в частині фактично сплачених нею сум - 3 510,00 доларів США за одним договором позики та 10 000,00 доларів США за іншим, що у процентному співвідношенні становить незначну частину від загального розміру отриманих нею у позику грошових коштів. Водночас, основна сума боргу залишається несплаченою та є предметом зобов`язання, забезпеченого іпотекою.

За таких обставин заборона державної реєстрації права власності, інших речових прав чи обтяжень, а також вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо предметів іпотеки істотно обмежить право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у спосіб, визначений законом та умовами укладених договорів. Фактично це позбавить відповідача можливості реалізувати передбачений законодавством механізм захисту його прав як кредитора, тоді як обсяг спірної частини зобов`язання є порівняно незначним.

Отже, заявлений спосіб забезпечення позову не є співмірним із позовними вимогами, оскільки створює непропорційне обмеження прав і законних інтересів іпотекодержателя та може призвести до безпідставного втручання у його право на захист своїх майнових інтересів та отримання належного виконання зобов`язання.

З огляду на вказане, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 153, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненими грошових зобов`язань у частині у зв`язку з їх виконанням - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з сили з моменту її підписання суддею, але може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою https://dr.ki.court.gov.ua/sud2602

Більш детальну інформацію учасники справи можуть отримати здійснивши реєстрацію/авторизацію в системі «Електронний суд» за посиланням: https://id.court.gov.ua.

Суддя Р. В. Котенко