ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 450/2297/24

провадження № 61-12784св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М.,

Фаловської І. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня

2024 року у складі судді Мельничук І. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року у складі суддів Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.

у справі за позовом ОСОБА_2 до

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання майнових прав на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання майнових прав на квартиру.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд:

1) заборонити ОСОБА_3 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру

АДРЕСА_1 ;

2) заборонити ОСОБА_1 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру

АДРЕСА_1 ;

3) заборонити органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири

АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказаної заяви зазначає, що відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,4167 га, на якій побудований, однак ще не введений в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок, в якому позивач придбав майнові права на квартиру відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 11 грудня

2023 року.

Вказав, що позивач повністю виконав умови договору, однак житловий будинок на даний час не здано в експлуатацію та квартира не передана у приватну власність позивача.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та має чинний дозвіл на виконання будівельних робіт, останній матиме реальну можливість відчужити квартиру, яка знаходиться на об`єкті незавершеного будівництва. Відтак, існують обґрунтовані ризики, що ОСОБА_1 має змогу вільно розпоряджатись майновими правами на квартиру, яка належать позивачу, оскільки неможливо перевірити майнові права у жодних реєстрах. Додатково зазначив, що відповідач ОСОБА_3 , як уповноважений представник простого товариства, створеного між відповідачами, також має право вчиняти будь-які правочини та укладати договори від імені такого, зокрема, відносно вищезгаданої спірної квартири. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення у цій справі.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного Суду від 26 серпня 2024 року, задоволено заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову до набрання судовим рішенням у справі законної сили, а саме:

1) Заборонено ОСОБА_3 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

2) Заборонено ОСОБА_1 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 .

3) Заборонено органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, керувався тим, що предметом спору є вимоги позивача, які мають майновий характер, оскільки стосуються майнових прав на квартиру. Крім цього, між сторонами виник спір щодо майнових прав на майно, за яке позивачем сплачено кошти та з метою реального та ефективного виконання можливого судового рішення, якщо спір буде вирішено на користь позивача, забезпечення позову сприятиме попередженню потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Луцюк О. І. через підсистему «Електронний Суд» направив до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року, витребувано справу із суду першої інстанції.

16 жовтня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не врахували правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18 травня 2021 року у справі

№ 914/1570/20, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 27 січня 2021 року у справі № 361/3399/20, від 23 грудня 2020 року у справі

№ 911/949/20, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/39201/18.

Також, заявник вказує, що суди не врахували те, що позивач не долучив жодного доказу, зокрема технічний паспорт, які б підтверджували, що квартира АДРЕСА_3 будується саме за зазначеною адресою. Без таких документів неможливо ідентифікувати об`єкт стосовно якого був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, як і встановити його існування.

Крім цього, заявник зазначив, що ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року, яка залишена без змін постановою Львіського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року

(справа № 450/123/24), залишено без розгляду позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, додатку до договору, визнання вкладу учасника Договору простого товариства у розмірі 99/100 від загального розміру вкладів учасників цього простого товариства, визнання частки в праві спільної часткової власності

Позиція інших учасників справи

28 жовтня 2024 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 , а оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

Судами встановлено, що у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває на розгляді цивільна справа № 450/2297/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання майнових прав на квартиру.

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 просить суд визнати за ним майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

Як встановлено з матеріалів справи, 13 жовтня 2021 року між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір простого товариства (договір про спільну діяльність), який посвідчено приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Віблим Л. З. за реєстровим номером 1128.

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору простого товариства, сторони зобов`язалися шляхом об`єднання своїх вкладів і зусиль спільно діяти у формі простого товариства без створення юридичної особи з метою будівництва і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці площею 0,4167 га за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0120 в порядку, передбаченому законодавством та отримання в особисту приватну власність квартир, приміщень та доходу у вигляді грошових коштів, отриманих в результаті виконання спільних дій, передбачених цим Договором.

Згідно з розділом 2 договору простого товариства (договору про спільну діяльність), для досягнення мети договору, вклади сторін були розподілені наступним чином:

- ОСОБА_1 як вклад у спільну діяльність вносить право користування земельною ділянкою площею 0,4167 га, яка розташована у селі Зубра Пустомитівського району (на даний час Львівського району) Львівської області кадастровий номер :01:001:0120, цільове призначення земельної ділянки 02.04-для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

- ОСОБА_3 як вклад у спільну діяльність вносить грошові кошти необхідні для будівництва будинку та здачі його в експлуатацію, професійні знання та вміння у галузі будівництва.

Відповідно до пункту 2.4 договору простого товариства, визначення розміру частки права спільної часткової власності сторін на майно, грошові кошти, отримані в результаті спільної діяльності та розподіл отриманого в результаті спільної діяльності майна ( квартир, нежитлових приміщень, грошових коштів) здійснюється сторонами відповідно до додатку №1 цього договору.

Згідно з пунктом 4.1 договору простого товариства, ведення спільних справ за цим договором за спільною згодою учасників товариства, що засвідчується їх підписами на цьому договорі, доручається уповноваженій особі ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 4.2 договору простого товариства, уповноважена особа діє на підставі цього договору. Уповноважена особа є повноважним представником учасників товариства та здійснює керівництво всією спільною діяльністю в межах наданих йому повноважень для досягнення поставленої цим договором мети.

У пункті 4.3.2 договору простого товариства зазначено, що уповноважена особа, зокрема, має право вчиняти будь-які правочини та укладати будь-які договори, необхідні для досягнення мети, передбаченої пунктом 1.1 цього Договору.

Отже, з метою залучення грошових коштів задля досягнення мети договору про спільну діяльність, в межах реалізації повноважень уповноваженої особи, 11 грудня 2023 року ОСОБА_3 (продавець) було укладено з ОСОБА_2

( покупець) договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору купівлі-продажу майнових прав, продавець продає, а покупець купує майнові права на об'єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим Договором та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно з пунктом 1.2 Договору купівлі-продажу майнових прав, сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є квартира АДРЕСА_5 .

За пунктом 2.2 договору купівлі-продажу майнових прав, загальна вартість майнових прав, що передаються продавцем покупцеві за даним Договором складає 1 833 300,00 грн., що станом на момент укладення цього Договору відповідно до комерційного курсу обміну валют становить еквівалент 48 888 доларів США.

Згідно з пунктом 2.3 договору купівлі-продажу, загальну вартість майнових прав, яка зазначена у пункті 2.2 цього договору, покупець сплатив продавцеві у повному обсязі до моменту підписання цього Договору.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Тож, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У цій справі позивач пред`явив вимогу про визнання майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 зазначає, що позбавлення його права на квартиру, яка йому належить згідно проектної документації та яка при укладенні договору купівлі-продажу майнових прав була визначена сторонами під № 20, зумовлено непорозуміннями та судовими спорами між учасниками простого товариства, тобто відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що між учасниками простого товариства (про спільну діяльність), а саме: відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , мають місце спори з приводу визнання часток у багатоквартирному будинку, в якому позивач ОСОБА_2 отримав майнові права на квартиру шляхом внесенння коштів в розмірі 1 833 300,00грн, суди дійшли правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що предметом спору є вимоги позивача, які мають майновий характер, оскільки стосуються майнових прав на квартиру. Враховуючи те, що між учасниками простого товариства (про спільну діяльність), а саме: відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , мають місце спори з приводу визнання часток у багатоквартирному будинку, в якому позивач ОСОБА_2 отримав майнові права на квартиру шляхом внесенння коштів у розмірі 1 833 300,00грн, суди дійшли правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відповідачам у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на вказану квартиру, з метою реального та ефективного виконання можливого судового рішення, якщо спір буде вирішено на користь позивача, забезпечення позову сприятиме попередженню потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду.

Такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки визнання майнових прав на квартиру вплине на подальший правовий режим цього нерухомого майна. Вжитий захід забезпечення позову забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Крім того, такий вид забезпечення позову не порушує право володіння та користування майном.

Отже, Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову та обґрунтуванням таких підстав, викладеним в оскаржуваних судових рішеннях.

Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Враховуючи викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, викладені у постановах від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 27 січня 2021 року у справі

№ 361/3399/20, від 23 грудня 2020 року у справі № 911/949/20, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/39201/18, на які заявник посилається у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводівзаявника, викладених

в заяві про забезпечення позову, та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд керується тим, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають під час кваліфікації спірних відносин.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Луцюк Олександр Ігорович, залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 серпня

2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська