Дата документу 16.02.2026Справа № 554/7295/24
Провадження № 2/554/622/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.

за участю секретаря судового засідання Теницькій М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить :

визнати громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у місті Полтава , Полтавської області (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 видане Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 458 від 24.04.2014 р.);

зобов`язати Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у місті Полтава, Полтавської області (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 видане Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 458 від 24.04.2014 р.), зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України та видати нове свідоцтво про народження, змінивши прізвище дитини « ОСОБА_4 » на прізвище « ОСОБА_5 ».

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_2 з 2008 року перебували у фактичних шлюбних відносинах проживали разом без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 . Позивач вказує, що при реєстрації народження сина запис про батька був зроблений з її слів, тобто у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Позивач зазначає, що з 2023 р. позивач з відповідачем не проживають. Син проживає разом з позивачем. Позивач вказує, що ОСОБА_2 інколи приїздить до сина, спілкується з ним по телефону, в соціальних мережах, матеріальної допомоги на його утримання не надає. ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 ставиться до ОСОБА_3 , як до рідного сина, вони спілкуються, проводять час разом, відповідач приймав активну участь у розвитку та вільному спілкуванні, не заперечує факт свого батьківства. Відповідач ОСОБА_2 не має змоги добровільно, в позасудовому порядку, подати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, у зв`язку з проходженням служби в ЗСУ.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г.В. від 24 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г.В. від 14 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г.В. від 12 вересня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження , призначено підготовче засідання (а.с.24).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2024 року витребувано у Міністерстві оборони України відомості щодо ОСОБА_2 .

Згідно розпорядження керівника апарату Октябрського районного суду м. Полтави № 1322 від 22 грудня 2024 року відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 554/7295/24 (а.с.73).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2024 року головуючим по справі визначено суддю Савченко Л.І. (а.с.74).

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Савченко Л.І. від 25 грудня 2024 року прийнято справу до провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.76).

26 лютого 2025 року від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, а саме прохала стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у розмірі частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заяви вказує, що ОСОБА_2 беззаперечно має усвідомлювати всю відповідальність покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення дитини, яка залишилась проживати разом з матір`ю та потребує матеріального забезпечення, незалежно від будь-яких обставин. Тому він зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання та розвитку дитини. Враховуючи вік та стан здоров`я дитини, яка перебуває на утриманні матері, матеріальне становище платника аліментів, беручи щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, позивач вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.100-105).

Ухвалою суду від 11 березня 2025 року витребувано з Військової частини НОМЕР_2 інформацію про те, чи перебуває на даний час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, а також чи такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, беруть участь у виконанні бойових завдань (а.с.110).

17 квітня 2025 року від командира військової частини НОМЕР_2 полковника Матвіїв до суду надійшло повідомлення, що сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та з вказаної дати відсутній на військовій службі та додано Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 48 від 17.02.2024 р. (а.с.116-117).

23 квітня 2025 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про оголошення відповідача в розшук (а.с.123-124).

Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог. Відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про оголошення відповідача ОСОБА_2 в розшук. Призначено по справі молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження по справі до отримання експертного висновку.

23 липня 2025 року до суду надійшло повідомлення судового експерта Канюки О.Ю. про неможливість проведення судової експертизи , у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 для відбору експериментальних зразків та повернуто матеріали цивільної справи без виконання (а.с.143-144).

Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року поновлено провадження по справі (а.с.148).

Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.159).

21 січня 2026 року від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 до суду надійшло клопотання про виступ в судових дебатах , у якому позовну заяву ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів просила задовольнити в повному обсязі. Розгляд справи провести без участі сторони позивача (а.с.190-194).

21 січня 2026 року від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 до суду надійшла заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000 грн. та судового збору (а.с.195-196) .

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с.198-199).

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про дату , місце та час розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик до суду, однак останні повернулись з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 119-120, 155-156, 164-165, 187-188, 222-223), що є належним повідомленням згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, начальника Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колесник Н. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с.189).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Суд враховує позицію Верховного Суду у справі №911/3142/12від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (суду). Крім того, направлені за місцем реєстрації відповідача судові виклики відділенням поштового зв`язку повернуті на зворотну адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 №755/17944/18(61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України).

Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та його представник не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідачем також не надано до суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті чи спростування доводів позивача.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , про що Октябрським відділом ДРАЦС РС Полтавського МУЮ внесений актовий запис про народження № 458 від 24 квітня 2014 року, матір`ю якого є ОСОБА_1 , відомості про батька внесено згідно ч.1 ст. 135 СК України та вказано ОСОБА_8 (а.с.215-216).

Позивач зазначає, що батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому прохає визнати його батьківство.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч.ч.2-4 статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (постанова Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18).

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року).

Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

Отже, підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України».

Згідно із п. 3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.

В даній справі, експертизу з приводу визначення батьківства дитини провести не вдалося, оскільки, як вбачається із Повідомлення про неможливість проведення судової експертизи судового експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України Канюки О.Ю. від 22.07.2025 року № СЕ-19/117-25/12051-БД, ОСОБА_2 25.06.2025 року не з`явився для відбору експериментальних зразків.

Разом з тим, неявка відповідача до експертної установи для проведення відповідного аналізу на предмет встановлення батьківства дитини не може бути розцінена судом як ухилення відповідача від подання експертам необхідних матеріалів, і як наслідок застосуванням до останньої положення ст. 109 ЦПК України, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_2 про необхідність явки до експерта.

Верховний суд у постановах від 23.10.2019, справа № 382/2559/15-ц, та від 19.09.2018 справа № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ

Крім того, на доведення позовних вимог позивачем надано пояснення, викладені у позовній заяві, зокрема, що вона перебувала з ОСОБА_2 з 2008 року у фактичних шлюбних стосунках, проживали разом без реєстрації шлюбу. З 2023 року разом не проживають. ОСОБА_2 інколи приїздить до сина, спілкується з ним по телефону, в соціальних мережах, ставиться до ОСОБА_3 як до рідного сина, вони спілкуються , проводять час разом. ОСОБА_2 купує деякі речі, здійснював догляд за новонародженим сином, приймав активну участь у його розвитку та у вільному спілкуванні.

Разом з тим, вказані обставини не доведені жодними належними та допустимими доказами.

Єдиний доказ, який наданий позивачкою до позову, є копії фото із зображенням ніби-то ОСОБА_2 з нею та дитиною. Проте, вказані докази не завірені належним чином та позбавляють суд ідентифікувати особу, яка зображена на фото, як ОСОБА_9 , оскільки ні копії документу, що посвідчує особу із його фото, ні будь-яких інших доказів, які б у сукупності підтвердили особу відповідача, суду не надано.

Будь-яких інших клопотань про долучення доказів, витребування доказів, виклик свідків, тощо позивачем заявлено не було.

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що позивачем по справі не доведено той факт, що ОСОБА_2 є біологічним батьком дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а тому приходить до висновку, що позов про визнання батьківства не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Оскільки суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання батьківства задоволенню не підлягають, то позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають залишенню без задоволення.

Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено, то судові витрати понесені позивачем, а саме витрати на правову допомогу у сумі 28 000 грн. та судовий збір за позовну вимогу про визнання батьківства у сумі 1211 грн. 20 коп., стягненню із відповідача не підлягають.

При цьому судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у сумі 1211 грн. 20 коп. компенсується за рахунок держави, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 5, 12, 13, 76-81,133,134, 137, 141, 89, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів відмовити.

Судові витрати у виді витрат на правову допомогу у сумі 28 000 грн. та судовий збір за позовну вимогу про визнання батьківства у сумі 1211 грн. 20 коп. покласти на позивача.

Судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у сумі 1211 грн. 20 коп. компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разу розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , місце знаходження м. Полтава, вул. Соборності, 8, .

Суддя Л.І.Савченко