Провадження № 2/538/249/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 рокуЛохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця Полтавської області позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Представник ТОВ «ФК «Гелексі» адвокат Рудзей Ю.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову зазначено, що 24.03.2020 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 155504 від 24.03.2020 року. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 5000,00 грн. Строк, повернення позики (термін платежу): 22.04.2020 р. Проценти складають 0,01 % (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики. Комісія складає 1,4 % (одна ціла чотири десятих відсотка) в день від початкового розміру позики. Додатковою угодою № 1 до Договору позики №155504 від 24 березня 2020 року було внесені зміни, а саме. сума позики 4929,5 грн, строк повернення позики 21 травня 2020 року.

Однак відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість за договором позики у сумі 25032,22 грн, з яких: 4949,21 грн заборгованість за позикою; 20103,01 грн заборгованість по процентам та комісії за користування позикою, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Окрім того, позивач просить стягнути судові витрати, що складається з суми судового збору в сумі 2423,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 12.12.2025 року було відкрито провадження у справі.

25.12.2025 року через систему «Електронний суд» відповідач надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував щодо розміру заявлених процентів та комісій, добросовісність поведінки позивача, правомірність нарахування надмірної фінансової відповідальності, розміру нарахованих процентів комісії та заявлених судових витрат.

26.12.2025 року відповідач ОСОБА_1 надіслав клопотання про зменшення розміру неустойки (пені, процентів) та витрат на правничу допомогу.

29.12.2025 року представник позивача адвокат Рудзей Ю.В. через систему «Електронний суд» надав відповідь на відзив, відповідно до якої заперечував щодо доводів відповідача.

13.01.2026 року відповідач надіслав заперечення, відповідно до яких заперечував щодо доводів позивача.

В судове засідання позивач явку представника позивача не забезпечив, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідач в судовому засідання заявив клопотання про застосування строків позовної давності, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

Суд встановив, ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» було фінансовою установою та здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг. З цією метою, «ФК «ГЕЛЕКСІ» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики.

ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» (ТМ «Фонді») є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» (ТМ «ФОНДІ») надавало «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку.

Положеннями п. 1.1., 1.2. з Витягу з договору №04/08-17ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (Переказ на картку) від 04.08.2017, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЛАЄНС" та ТОВ ««ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ», передбачено, що Фінансова Компанія бере на себе зобов`язання надавати Організації Послугу «Переказ на картку", що включає в себе приймання від Організації на поточний рахунок Фінансової Компанії грошових коштів, обробку Розпоряджень Організації відповідно до правил грошових переказів міжнародних платіжних систем "VISA" та "MASTERCARD", Переказ грошових коштів, прийнятих Фінансовою установою від Організації, на користь Банка-Еквайра для подальшого зарахування на Карткові рахунки Клієнтів відповідно до правил МПС. Види Платіжних карток, на якій можливо здійснити Переказ, а також розмір винагороди Фінансової компанії за надання Послуги «Переказ на картку» визначається Додатком №1.

Відповідно до листа ТОВ ««ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛАЄНС» №50772 від 01.09.2025 ТОВ ФК «ЕЛАЄНС» (ТМ «ФОНДІ») мала право на надання платіжних послуг на території України на підставі відповідної ліцензії, дані про яку розміщені в Комплексній інформаційній системі Національного банку України за наступним посиланням: https://kis.bank.gov.ua/search-fu.

24.03.2020 року між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи уклали договір позики №155504 в електронній формі.

Відповідно до п. 1.1. договору позики, Позикодавець надає Позичальнику позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України, - гривні, в сумі та строк:

1.1.1 сума позики 5000,00 грн.

1.1.2 плата за користування позикою у вигляді:

1.1.2.1 процентів ( процентна ставка) складає 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики;

1.1.2.2 комісії (комісійна винагорода) складає 1,4 % в день від початкового розміру відповідно пп. 1.1.1. Договору;

1.1.3 нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою;

1.1.4 нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою;

1.1.5 строк повернення позики (термін платежу): 22.04.2020 р.

Додатковою угодою №1 до Договору позики №155504 від 24.03.2020 року були внесені наступні зміни:

1.1 Пункт 1.1.1. ст. 1 «Предмет договору» викласти в наступній редакції: сума позики 4929,5 грн.

1.2 Пункт 1.1.5. ст. 1 «Предмет договору» викласти в наступній редакції:

1.1.5 строк повернення позики (термін платежу) 21 травня 2020 року.

1.3 Пункт 4.1. статті 4.1 Позичальник зобов`язується повністю повернути суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше травня 2020 року.

Додатковою угодою №2 від 22 травня 2020 року до Договору позики №155504 від 22.05.2020 року, були внесені наступні зміни:

1.1 Пункт 1.1.1. ст. 1 «Предмет договору» викласти в наступній редакції: сума позики 4929,21 грн.

1.2 Пункт 1.1.5. ст. 1 «Предмет договору» викласти в наступній редакції:

1.1.5 строк повернення позики (термін платежу) 20 червня 2020 року.

1.3 Пункт 4.1. статті 4.1 Позичальник зобов`язується повністю повернути суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше 20 червня 2020 року.

Позивач зазначає, що відповідачу були перераховані кошти в розмірі 5000,00 грн, однак він їх не повернув.

Відповідно до змісту довідки (листа), наданої ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛАЄНС» від 01.09.2025 за вих №155504, у результаті платіжної операції на картковий рахунок позичальника було перераховано кошти у сумі 5000,00 грн; платник коштів - ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», отримувач коштів ОСОБА_1 ; дата проведення платежу 24.03.2020 року, платіжний засіб: карта, банк емітент платіжної картки отримувача коштів MONOBANK.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 51 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» (надалі - Положення) лише первинні документи містять відомості про операцію: найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/ від імені якого/якої складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру.

У пункті 61 цього Положення встановлено, що клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Відповідно до пункту 62 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Відповідно до п. 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі встановлені реквізити.

За приписами частин 1, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5 ,6 ст. 81 ЦПК України).

При дослідженні листа (довідки) ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 01.09.2025 №155504 (а.с. 29), як доказу здійснення переказу коштів від позивача відповідачу, суд встановив, що такий лист не містить жодного посилання на Договір позики №155504 від 24.03.2020 року.

Суд зазначає, що долучений лист не є документом первинного бухгалтерського обліку, в розумінні чинного законодавства, який би підтверджував факт переказу коштів на рахунок відповідача.

Відтак позивачем, ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договором позики №155504 від 24.03.2020 в сумі 5000,00 грн, а відповідач ці кошти отримав.

За вказаних обставин, у зв`язку з недоведенням позивачем належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу коштів відповідачу, а також фактичного користування відповідачем коштами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами та комісією за користування позикою є похідними від стягнення основного боргу, в задоволенні якого відмовлено, то суд не вбачає підстав для задоволення цієї частини позовних вимог.

Суд відхиляє доводи відповідача про застосування строку позовної давності, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами і доповненнями, якою встановлено з 12.03.2020 р. на усій території України карантин.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 р. № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 р.

Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який набрав чинності з 02.04.2020, визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, який скасовано на всій території України з 01.07.2023.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, який триває і на час вирішення цього спору.

Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, розділ ЦК України «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 19, відповідно до якого у період дії воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк його дії.

З 4 вересня 2025 року в Україні відновлено перебіг строків позовної давності, відповідно Закону України № 4434-IX, «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності.

З огляду на викладене, враховуючи строки початку перебігу позовної давності та продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину та воєнного стану в Україні, також враховуючі, що позовна заява подана 13.10.2025 року, суд дійшов до висновку, що строк звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості позивачем не пропущено.

Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України, не довів позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності.

Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, то понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу слід залишити за позивачем відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ч. 6 ст. 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя В.А. Бондарь