У х в а л а

11 лютого 2026 року

м. Київ

Справа № 485/1126/25

Провадження № 61-1653ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Третяк Гаіна Олександрівна (далі - адвокат),

на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 січня 2026 року

у справі за позовом скаржниці до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» (далі - ТОВ «ЮТС-Агропродукт»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості і

в с т а н о в и в:

1. У червні 2025 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0034, :01:000:0102, :01:000:0103 (далі разом - договори оренди), стягнути з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» 101 017,47 грн заборгованості зі сплати орендної плати за 2022-2024 роки.

2. 11 листопада 2025 року Снігурівський районний суд Миколаївської області ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: розірвав договори оренди, стягнув із ТОВ «ЮТС-Агропродукт» 44 881,48 грн боргу зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0034 за 2023-2024 роки та 22 463,50 грн - за договором оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0102 та :01:000:0103; відмовив у задоволенні іншої частини позову.

3. 13 січня 2026 року Миколаївський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог й ухвалив нове - про відмову в їхньому задоволенні; залишив без змін іншу частину рішення.

4. 6 лютого 2026 року адвокат в інтересах скаржниці сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 3954/0/220-26 від 10 лютого 2026 року), у якій просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Ціна позову визначається у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки (пункт 8 частини першої статті 176 ЦПК України).

5.5. Згідно з рішенням судів першої й апеляційної інстанцій 11 травня 2012 року скаржниця уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Райз-Південь» (далі - ТОВ «Райз-Південь») договори оренди. 30 січня 2018 року на підставі додаткових угод № 3500102 і № 3500101 до договорів оренди від 11 травня 2012 року до ТОВ «ЮТС-Агропродукт» перейшли права й обов`язки орендаря за договорами оренди на умовах, викладених у новій редакції цих додаткових угод, строком до 29 грудня 2027 року (2,5 роки від подання позову). Річна орендна плата за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:0034 становила 29 143,82 грн, а за користування земельними ділянками з кадастровими номерами :01:000:0102 і :01:000:0103 - 14 586,69 грн.

5.6. Предметом спору є розірвання договорів оренди та стягнення боргу. З огляду на це, враховуючи строк оренди, ціна позову становить ((29 143,82 грн + 14 586,69 грн) х 2,5 роки) + 101 017,47 = 210 343,75 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (757 000 грн = 250 х 3 028,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).

5.7. Скаржниця зазначила, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес «для учасника справи» та має виняткове значення для скаржниці. Мотивувала так:

- на розгляді у судах є понад тисяча справ про стягнення з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» боргу з виплати орендної плати. Крім того, не досліджені питання права щодо стягнення такої плати на користь власників земельних ділянок сільськогосподарського призначення під час введення в Україні воєнного стану та які перебували у тимчасовій окупації військами російської федерації і, можливо, забруднені (ймовірно забруднені, потенційно забруднені) вибухонебезпечними предметами;

- єдиним джерелом існування скаржниці є орендна плата за користування земельними ділянками.

5.8. Верховний Суд вважає, що скаржниця не обґрунтувала фундаментальність питання права у цій справі для формування єдиної правозастосовчої практики. Можливий вплив на саму скаржницю бажаного для неї висновку не підтверджує такий фундаментальний характер. Аргументи щодо виняткового значення справи скаржниця не підтвердила належними доказами, зокрема не надала інформацію з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків довідку про доходи чи довідку про доходи з Пенсійного фонду України. Скаржниця не продемонстрував інтерес з боку суспільства до розгляду та вирішення справи № 485/1126/25, як і те, що цей інтерес є значним. Закон не ототожнює значний суспільний інтерес із приватним інтересом особи, яка подала касаційну скаргу. Скаржниця не погодилася з оскарженим судовим рішенням. Однак це не означає, що її скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для скаржниці.

5.9. У касаційній скарзі скаржниця не зазначила інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких можливо оскаржити у касаційному порядку судове рішення, яке за загальним правилом оскаржити до Верховного Суду не можна. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази на користь своїх позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.

6.6. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна переглянути у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддіД. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко