Справа № 523/2666/26
Провадження №2/523/3559/26
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"12" лютого 2026 р. м. Одеса

Суддя Пересипського районного суду міста Одеси Кремер І.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до переконання, що зазначений позов підлягає залишенню без руху, оскільки поданий з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

Згідно приписів п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Суддя дослідивши матеріали справи, встановив, що у прохальній частині позовної заяви позивач просить суд визнати за ОСОБА_2 «? частку квартири», однак не зазначає розмір частки (у вигляді дробу, відсоткового співвідношення або іншого конкретного визначення), яку саме просить визнати, що унеможливлює визначення предмету спору.

У позовній заяві зазначено, що позов не містить вимог майнового характеру.

Позовна вимога про визнання за особою частки квартири є майновою вимогою про визнання права власності. Це спосіб захисту права власності, що застосовується, коли це право не визнається або оспорюється іншою особою.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Однак, суддею встановлено, що дана позовна заява не містить ціни позову.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд констатує, що дана позовна заява подана в електронній формі.

Так, у додатках до позовної заяви було прикріплено Квитанцію про сплату № 9052-7398-6469-8048 від 11.04.2025 року про сплату судового збору за позовом ОСОБА_2 у загальному розмірі 640,00 грн.

Однак, при пошуку підтверджень сплати (повернення) судового здору, у комп`ютерній програмі «Д-3» було встановлено, що Квитанція про сплату № 9052-7398-6469-8048 від 11.04.2025 року була прикріплена до картки цивільної справи № 523/6260/25 (провадження 2/523/3944/25).

Рішенням Ради суддів України від 25.11.2021 року № 55 «Про використання суддями ЄДРСР у режимі повного доступу» затверджено, що повний доступ до усіх інформаційних ресурсів ЄДРСР судді можуть використовувати безпосередньо для здійснення правосуддя.

Так, суддею із наявних даних в ЄДРСР встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Мурманова І.М.) у справі № 523/6260/25 (провадження № 2/523/3944/25) від 21.04.2025 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного подружжя було залишено без руху (прим. суду - https://reyestr.court.gov.ua/Review/126858704).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Мурманова І.М.) у справі № 523/6260/25 (провадження № 2/523/3944/25) від 27.05.2025 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного подружжя було повернуто позивачу, у зв`язку із не усуненням недоліків (прим. суду - https://reyestr.court.gov.ua/Review/127761089).

Звертаючись до суду із даним позовом представник позивача вказує на те, що в рамках справи № 523/17203/25 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного подружжя було залишено без розгляду.

Так, ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси (суддя Кисельов В.К.) у справі № 523/17203/25 (провадження 2/523/1305/26) від 26.01.2026 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного подружжя було залишено без розгляду, у зв`язку із повторною неявкою сторони позивача. (прим. суду - https://reyestr.court.gov.ua/Review/133563327).

Окрім того, представник позивача вказує на те, що в рамках розгляду цивільної справи № 523/17203/25 було визначено суму судового збору у загальному розмірі 8000,00 грн., який було сплачено позивачем.

Однак, при дослідженні матеріалів справи встановлено відсутність квитанції про сплату судового збору у розмірі 8000,00 грн.

Окрім того, суддею встановлено, що в ухвалі Пересипського районного суду м. Одеси від 26.01.2026 року про залишення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного подружжя без розгляду, судом не вирішувалось питання щодо повернення сплаченого стороною позивача судового збору, що автоматично виключає можливість використання квитанції прикріпленої в рамках розгляду цивільної справи № 523/17203/25.

Суд роз`яснює, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Використання однієї квитанції про сплату судового збору у кількох судових справах (повторне використання) є порушенням, яке тягне за собою відмову у відкритті провадження або залишення позову без руху. Для повернення коштів, сплачених за попередньою (першою) справою, необхідно подати заяву до суду, який розглядав ту справу, з оригіналом квитанції.

Згідно приписів ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 ст. 176 ЦПК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому ціна позову не відповідає дійсній вартості майна, або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Згідно п. а ч. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Пунктами 3, 6 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440 «Про затвердження Національного стандарту N 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі Постанова КМУ № 1440) визначенні поняття дійсної та ринкової вартості, принципу попиту та пропонування при оцінці майна. Так, дійсна вартість майна визначена лише для цілей страхування та характеризується, як вартість відтворення (вартість заміщення) або ринкова вартість майна, визначені відповідно до умов договору страхування; ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Принцип попиту та пропонування відображає співвідношення пропонування та попиту на подібне майно. Відповідно до цього принципу під час проведення оцінки враховуються ринкові коливання цін на подібне майно та інші фактори, що можуть призвести до змін у співвідношенні пропонування та попиту на подібне майно.

За приписами п. 16 Постанови КМУ № 1440 (далі Постанова), - визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

Відповідно до п. 38 Постанови для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний; порівняльний.

Згідно із п. 47 Постанови порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки.

Проаналізувавши тлумачення змісту всіх видів вартості, передбачених пунктом 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», можна дійти висновку, що наявне в судовій практиці поняття «дійсна вартість» є практично тотожним за своїм значенням до закріпленого у вітчизняних національних стандартах поняття «ринкова вартість», під яким розуміється вартість майна, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

На день подання позову неможливо встановити точну ціну спірного майна, тому розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Як було вище зазначено, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3328 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1331,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (16640,00 грн.).

З огляду на викладене, суддя вважає про те, що необхідно попередньо визначити розмір судового збору за позовну вимогу майнового характеру в частині визнання права власності на майно в розмірі 10000,00 грн.

З огляду на вищевикладене позивач повинен сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру у розмірі 10000,00 грн. за реквізитами для сплати судового збору до Пересипського районного суду м. Одеси (https://sv.od.court.gov.ua/sud1527/gromadyanam/tax/).

Вказані вище недоліки є перешкодою для відкриття провадження у даній справі без їх належного усунення.

Повідомити позивача, що способом усунення вказаних недоліків позовної заяви є подання до канцелярії суду виявлених суддею недоліків.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на викладене, суддя приходить до висновку, що дану позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк, протягом якого він повинен усунути вказані недоліки.

Керуючись ст. ст. 175-177, 185 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя залишити без руху.

Роз`яснити позивачу та представнику позивача про необхідність усунення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків у строк, який не перевищує десяти днів з дня вручення йому копії ухвали про залишення позовної заяви без руху та попередити, що в противному разі заява буде рахуватись неподаною та повернута.

Ухвала є остаточною для оскарженню не підлягає.

У зв`язку із періодичним відключенням електроенергії в приміщенні Пересипського районного суду м. Одеси повний текст ухвали суду складено 17 лютого 2026 року.

Суддя Пересипського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер