18.02.2026 Провадження по справі № 2/940/252/26
Справа № 940/136/26
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2026 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Косович Т.П..

при секретарі Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договором позики,

встановив:

ТОВ «Факторинг Партнерс», що є правонаступником ТОВ «Коллект Центр, що є правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал», що є правонаступником ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 75391949 від 16.08.2021 року в сумі 6812,60 гривень та судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.08.2021 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 75391949, відповідно якого відповідачу надано в позику 2000 гривень на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування позикою в розмірі 1,99% в день та 2,70% в день за понадстрокове користування позикою, в обмін на зобов`язання відповідача повернути суму позики та сплатити відсотки за користування нею у відповідності до умов договору. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 позикові кошти, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови договору позики, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 6812,60 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Крім того, ТОВ «Факторинг Партнерс», що є правонаступником ТОВ «Мілоан», звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит № 4724347 від 05.12.2021 року в сумі 9480 гривень та судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4724347, відповідно якого відповідачу надано в кредит 2000 гривень на строк 15 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% за кожен день строку користування кредитом та 5% за кожен день користування кредитом, а також комісією в розмірі 580 гривень, в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним у відповідності до умов договору. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 9480 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Крім того, ТОВ «Факторинг Партнерс», що є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», що є правонаступником ТОВ «Авентус Україна», звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4672397 від 25.08.2021 року в сумі 5050 гривень та судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4672397, відповідно якого відповідачу надано в кредит 2000 гривень на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,90% в день, в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним у відповідності до умов договору. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 5050 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Із матеріалів справи встановлено, що 16.08.2021 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 75391949, відповідно якого відповідачу надано в позику 2000 гривень на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування позикою в розмірі 1,99% в день та 2,70% в день за понадстрокове користування позикою, в обмін на зобов`язання відповідача повернути суму позики та сплатити відсотки за користування нею у відповідності до умов договору. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 позикові кошти, що підтверджується копією довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000033375/ТНПП від 11.06.2025 року, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови договору позики, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 6812,60 грн., в тому числі 2000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4776 грн. заборгованості за відсотками, 32 грн. інфляційних збитків та 4,60 грн. нарахованих 3% річних, що підтверджується розрахунками заборгованості ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» станом на 27.01.2022 року, ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року, ТОВ «Коллект Центр» станом на 28.08.2025 року та ТОВ Факторинг Партнес» станом на 08.01.2026 року.

Відповідно договору факторингу № 27/01/2022 від 21.01.2022 року ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» право вимоги за договором позики № 75391949 від 16.08.2021 року, укладеним з ОСОБА_1 , відступило ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.03.2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором позики № 75391949 від 16.08.2021 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», відступило ТОВ «Коллект Центр».

Відповідно договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 28-08/25 від 28.08.2025 року, ТОВ Коллект Центр» право вимоги за договором позики № 75391949 від 16.08.2021 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», відступило ТОВ «Факторинг Партнерс».

Крім того, 05.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4724347, відповідно якого відповідачу надано в кредит 2000 гривень на строк 15 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% за кожен день строку користування кредитом та 5% за кожен день користування кредитом, а також комісією в розмірі 580 гривень, в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним у відповідності до умов договору. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № від 05.12.2021 року, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови договору позики, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 9480 грн., в тому числі 2000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6900 грн. заборгованості за відсотками та 580 грн. комісії, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Мілоан» станом на 18.02.2022 року.

Відповідно договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року ТОВ «Мілоан» право вимоги за договором про споживчий кредит № 4724347 від 05.12.2021 року, укладеним з ОСОБА_1 , відступило ТОВ «Факторинг Партнерс».

Крім того, 25.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4672397, відповідно якого відповідачу надано в кредит 2000 гривень на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,90% в день, в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним у відповідності до умов договору. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти, що підтверджується копіями довідок ТОВ «Авентус Україна» № ФК 25-05/22 від 01.06.2022 року та ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 2024 від 06.06.2022 року, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 5050 грн., в тому числі 2000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 3050 грн. заборгованості за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Авентус Україна» станом на 24.05.2022 року.

Відповідно договору факторингу № ФК 25-05/22 від 25.05.2022 року ТОВ «Авентус Україна» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 4672397 від 25.08.2021 року, укладеним з ОСОБА_1 , відступило ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс».

Відповідно договору факторингу № 01-08/25 від 01.08.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 4672397 від 25.08.2021 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна», відступило ТОВ «Факторинг Партнерс».

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Із дослідженого судом договору позики № 75391949 від 16.08.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», встановлено, що останній укладений в електронній формі та зі сторони споживача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8SmhzQH0AG.

Із дослідженого судом договору про споживчий кредит № 4724347 від 05.12.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», встановлено, що останній укладений в електронній формі та зі сторони споживача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором J43948.

Із дослідженого судом договору про надання споживчого кредиту № 4672397 від 25.08.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна», встановлено, що останній укладений в електронній формі та зі сторони споживача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М457129.

Отже, підписання даних договорів свідчить про те, що ОСОБА_1 всі умови цілком зрозумів та своїм підписом підтвердив та закріпив те, що сторони договорів діяли свідомо, були вільні в укладенні даних договорів, вільні у виборі контрагента та умов вказаних договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити, оскільки відповідачем порушено умовидоговору позики № 75391949 від 16.08.2021 року, укладеного між ним та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», умови договору про споживчий кредит № 4724347 від 05.12.2021 року, укладеного між ним та ТОВ «Мілоан», та умови договору про надання споживчого кредиту № 4672397 від 25.08.2021 року, укладеного між ним та ТОВ «Авентус Україна», та не виконано взятих на себе зобов`язань.

Разом з цим, 24.02.2022 року Російська Федерація розпочала повномасштабне військове вторгнення на територію України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було нараховано 32 грн. інфляційних втрат та 4,60 грн. 3% річних за договором позики № 75391949 від 16.08.2021 року, укладеним між ним та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», в період дії воєнного стану, такі кошти підлягають списанню позикодавцем, а тому суд в задоволенні вимоги про в цій частині відмовляє.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2662,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № від 21.01.2026 року, а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 2657,83 гривень.

Крім того, згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому сам факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи (постанова ВС від 28.09.2021 року у справі № 160/12268/19).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 11.01.2023 року у справі № 479/475/21, провадження № 61-6583св22 дійшов наступного висновку.

Так, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Як вбачається з договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», із заявки на надання юридичної допомоги № 341 від 01.12.2025 року, та із витягу з акту № 25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 року, розмір правових послуг адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги ТОВ «Факторинг Партнерс» складає 13000 гривень, в тому числі 4000 гривень усна консультація з вивченням документів та 9000 гривень складання та подання до суду позовної заяви.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування з відповідача таких витрат в заявленому розмірі, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат та є завищеним, виходячи з ринкових цін на адвокатські послуги.

Визначаючи розмір витрат, які підлягають відшкодуванню, суд враховує те, що справа про стягнення кредитної заборгованості є справою, у якій вже склалася стала судова практика та яка не потребує додаткового вивчення норм законодавства та правових позицій, характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, а саме усна консультація, підготовка пропозиції та складання позовної заяви, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій їх необхідності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи.

З урахуванням наведеного суд стягує з відповідача на користь позивача 3000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатським об`єднанням на надання правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 525-527, 530, 536, 610, 625, 629, 1046, 1046, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521:

-6776 (шість тисяч сімсот сімдесят шість) гривень заборгованості за договором позики № 75391949 від 16.08.2021 року, укладеного між ним та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів»;

-9480 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят) гривень заборгованості за договором про споживчий кредит № 4724347 від 05.12.2021 року, укладеним між ним та ТОВ «Мілоан»;

-5050 (п`ять тисяч п`ятдесят) гривень заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4672397 від 25.08.2021 року, укладеного між ним та ТОВ «Авентус Україна»;

-5657 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім) гривень 83 копійки судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Т.П.Косович