Справа № 296/1127/26
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"09" лютого 2026 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Адамович О.Й., розглянувши позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 , в інтересах якої діє Єременко Олександр Анатолійович, звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 , в порядку регресу, завдану майнову шкоду у розмірі 101 502,72 грн; сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 3 028,00 грн.

Перевіряючи матеріали поданої позовної заяви на відповідність вимогам статей 175-177 ЦПК України, суд дійшов висновку, що така підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.175 ЦПК України, позовна заява підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч.3 ст.58 ЦПК України).

Процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії як «представництво» і «самопредставництво».

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, починаючи з 29 грудня 2019 року, коли набрав чинності Закон України від 18 грудня 2019 року № 390-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення», самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва (див., зокрема, ухвали Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (пункт 18), Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2024 року у справі № 591/2885/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 367/1906/23, від 21 лютого 2024 року у справі № 297/2875/17, від 23 лютого 2024 року у справі № 761/36171/16-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 133/2744/21, від 26 лютого 2024 року у справі № 2011/17564/12, від 27 лютого 2024 року у справі № 2-401/11, від 28 лютого 2024 року у справі № 758/7617/23, від 28 лютого 2024 року у справі № 604/649/23, від 12 березня 2024 року у справі № 296/1646/23, від 29 квітня 2024 року у справі № 536/1267/18).

Отже, з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень (див. ухвали Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (пункт 18), Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2024 року у справі № 591/2885/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 367/1906/23, від 21 лютого 2024 року у справі № 297/2875/17, від 23 лютого 2024 року у справі № 761/36171/16-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 133/2744/21, від 26 лютого 2024 року у справі № 2011/17564/12, від 27 лютого 2024 року у справі № 2-401/11, від 28 лютого 2024 року у справі № 758/7617/23, від 28 лютого 2024 року у справі № 604/649/23, від 12 березня 2024 року у справі № 296/1646/23, від 29 квітня 2024 року у справі № 536/1267/18).

Також, необхідність підтвердження повноважень діяти від імені позивача за правилами самопредставництва наведеними документами підтверджена сталою практикою Верховного Суду (ухвала від 23.05.2024 в справі № 205/12147/23, ухвала від 17.12.2024 в справі № 2-2819/10, ухвала від 31.03.2025 в справі №727/4375/24 тощо).

Вбачається, що позовна заява подана (підписана) представником позивача Єременком О.А., який діє згідно довіреності у порядку передоручення від 25.10.2025 року , яка видана ОСОБА_2 , який діє на підставі витягу з ЄДР від 17.01.24, виданої щодо Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ).

Також в підтвердження своїх повноважень на представництво, Єременком О.А. було додано витяг із наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2025 року №359 ОСОБА_3 про допуск до тимчасового виконання обов`язків помічника командира полку з правової роботи начальника юридичної групи; наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 «Про організацію претензійно-позовної роботи та самопредставництва інтересів військової частини НОМЕР_1 , її посадових осіб у 2026 році у судах та інших державних органах» від 27.12.2025 №95/нагд; інструкцію з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва інтересів у судах і виконання рішень судів у військовій частині НОМЕР_1 (додаток №1 до наказу від 27.12.2025 №95/нагд, який підписано ОСОБА_5 ); перелік осіб, уповноважених діяти від імені військової частини НОМЕР_1 (самопредставництво) у судах та інших державних органах (додаток №2 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2025 №95/нагд, який підписано начальником штабу першим заступником командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 ).

Однак до позовної заяви не додано документів на підтвердження призначення ОСОБА_3 на відповідні посади, зокрема тимчасово виконувачем обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 .

Також не додано документів в підтвердження того, що командиром військової частини НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , відомості про якого повинні бути внесені до ЄДР.

Суд зазначає, що представником ОСОБА_5 в позовній заяві наголошується про призначення ОСОБА_2 командиром 50 окремого ремонтно-відновлювального полку, умовне найменування якого військова частина НОМЕР_1 , в підтвердження чого надано витяг з наказу начальника генерального штабу головнокомандувача Збройних Сил України від 23.03.2016 року №121.

Однак зі змісту вказаного наказу не вбачається присвоєння такого умовного позначення саме НОМЕР_3 окремому ремонтно-відновлювальному полку. При цьому, в наказі від 22.03.2016 року зазначається, що він адресований командиру військової частини НОМЕР_4 .

Отже в позовній заяві відсутні документи на підтвердження призначення посадових осіб, які підписували документи, на яких ґрунтуються повноваження представника ОСОБА_5 саме до військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що позовна заява подана особою без належного підтвердження повноважень на представництво в суді.

Крім того, суд звертає увагу, що в позовній заяві представник здійснює посилання на обставини ДТП, визнання відповідача винуватим, стягнення боргу з позивача як роботодавця винуватця ДТП за рішенням Господарського суду Житомирської області, однак жодного документального доказу в підтвердження таких обставин, на яких і ґрунтується регресна вимога, не надає.

Також суд звертає увагу, що у разі повторного звернення до суду, позивачу необхідно надати докази надсилання позовної заяви в новій редакції з описом вкладення поштового відправлення. Доданий до позовної заяви фіксальний чек про надсилання старої редакції позовної заяви (яка раніше була повернута судом) не може вважатися належним виконанням обов`язку надсилання позовної заяви іншим учасникам справи.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, позовна заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до положень ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись статтями 58, 62, 175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення заяви надіслати особі, яка її подала.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. Й. Адамович