ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/9331/21 Номер провадження 22-ц/814/1370/26Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Пацурковська О. М.

представник відповідача адвокат Вініцький М. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Пацурковської Олени Миколаївни, Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2025 року, ухвалене суддею Турченко Т. В., повний текст рішення складено 04 листопада 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

06.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до КП «Харківські теплові мережі» про захист прав споживачів, в якому просила суд: - зобов`язати КП «Харківські теплові мережі» провести перерахунок з 01.05.2018 за споживання гарячої води за показниками лічильника; - визнати недостовірною інформацію, подану в Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району м. Харкова, про наявність у позивача заборгованості у розмірі 30 882,14 грн на 01.05.2021 за послуги теплопостачання; - зобов`язати відповідача надати достовірну інформацію про стан в грошовому еквіваленті її особового рахунку на 01.05.2021 за період з 01.05.2018, тобто за період позовної давності для пред`явлення їй претензій матеріального характеру, позивачу та до Управління соціального захисту населення для надання можливості ОСОБА_1 отримати державну субсидію для сплати житлово-комунальних послуг; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені під час розгляду даної справи; - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 179 300 грн; - стягнути з відповідача на користь позивача шкоду за неотриману дотацію від держави у вигляді субсидії на літній період з 01.05.2021 по 31.10.2021 у розмірі 2 400 грн (т.1 а.с. 1-10).

Позовні вимоги мотивовані тим, що КП «Харківські теплові мережі», діючи незаконно, всупереч вимогам чинного законодавства України, станом на 01.09.2021 нарахувало ОСОБА_1 заборгованість по оплаті за опалення та гаряче водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , в сумі 30 882,14 грн, та повідомило про дану заборгованість Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні житлової субсидії, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Також в позовній заяві вказувала, що незаконними діями відповідача їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 1 179 300 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.10.2021 відкрито провадження у справі, проводити судовий розгляд за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 04.11.2021 о 14.00 год (т.1 а.с. 41).

06.01.2022 до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 про зміну позовних вимог, в якій просила суд: - визнати недостовірною інформацію, подану в Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району м. Харкова, про наявність у позивача заборгованості у розмірі 30 882,14 грн на 01.05.2021 за послуги теплопостачання та зобов`язати відповідача відкликати недостовірну інформацію з Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради; - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 181 700 грн; - визнати заборгованість з оплати послуг КП «Харківські теплові мережі» на 01.05.2021 відсутньою (т.1 а.с. 93).

Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема визначено, що справи підсудні Орджонікідзевському районному суду м. Харкова підлягають розгляду Київським районним судом м. Полтави.

З 04.04.2024 дана цивільна справа перебувала у провадженні Київського районного суду м. Полтави (т.1 а.с. 186).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» здійснити повний перерахунок заборгованості за послуги з теплопостачання, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.09.2021, списавши суму заборгованості в розмірі 24 750,35 грн.

Зобов`язано Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» після здійснення перерахунку надати достовірну інформацію щодо наявної заборгованості по о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , до Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (т.2 а.с. 117-119).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно зобов`язати КП «Харківські теплові мережі» здійснити повний перерахунок заборгованості за послуги з теплопостачання, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.09.2021, списавши суму заборгованості в сумі 24 750,35 грн. Також необхідно зобов`язати КП «Харківські теплові мережі» після здійснення перерахунку надати достовірну інформацію щодо наявної заборгованості по о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , до Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради. З аналізу матеріалів справи вбачається, що позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди відповідачем. Беручи до уваги засади розумності та справедливості, з урахуванням характеру та часу спірних правовідносин, відсутності доказів щодо доведення глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини КП «Харківські теплові мережі» у завданні моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Пацурковська О.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Апеляційна скарга мотивована тим, щоз урахуванням того, що встановлено порушення КП «Харківські теплові мережі» прав споживача та визнано неправомірними дії відповідача в частині нездійснення перерахунку за послуги теплопостачання та ненадання достовірної інформації щодо наявної заборгованості позивача, протиправними діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду. Протиправні дії виразилися у порушенні прав споживача, призвели до необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого побуту та діяльності в період відмови ОСОБА_1 у наданні соціальної допомоги від держави, тобто позивачу була завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, що дає позивачу право на відшкодування такої шкоди. Позивачу на момент постановлення оскаржуваного рішення виповнилося 62 роки, вона має ряд хронічних захворювань, тому, висновки суду першої інстанції про недоведеність спричинення моральної шкоди є безпідставними.

В апеляційній скарзі КП «Харківські теплові мережі», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 23.09.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила вказати заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) за період з 2018 по 2021, до боргу який утворився до 2018, просила застосувати строк позовної давності. 24.09.2021 відповідачем було надано відповідь на заяву та вказано, що станом на 01.09.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води складає 24 750,35 грн. Також, позивачу було запропоновано укласти договір реструктуризації за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, після чого вона б могла знову отримувати субсидію, однак позивач проігнорувала зазначену пропозицію. Чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається у довідках про стан заборгованості. Зобов`язання відповідача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту. Суд першої інстанції зазначає, що за загальним правилом зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову у позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Отже зобов`язання КП «Харківські теплові мережі» здійснити повний перерахунок заборгованості за послуги з теплопостачання, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.09.2021, списавши суму заборгованості за спливом строку давності у розмірі 24 750,35 грн, є неправомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Пацурковська О.М. просить апеляційну скаргу КП «Харківські теплові мережі» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) (т.1 а.с. 43). Квартира є неприватизованою.

У судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечують сторони по справі, що ОСОБА_1 є отримувачем комунальних послуг від КП «Харківські теплові мережі».

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Індустріального району м.Харкова, як отримувач житлової субсидії, відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848 (із змінами) та 26.05.2021 звернулася до Управління з заявою про призначення житлової субсидії (т.1 а.с. 11).

Управлінням соціального захисту населення адміністрації Індустріального району м.Харкова 28.08.2021 за вихідним №10-29/6324/4-02/21 ОСОБА_1 надано письмову відповідь, в якій їй відмовлено у призначенні житлової субсидії, оскільки до Управління надійшла інформація про наявність заборгованості по КП «Харківські теплові мережі» в сумі 30 882,14 грн (т.1 а.с.15).

З даною сумою заборгованості позивач не згодна, просила суд першої інстанції застосувати до даної суми заборгованості строк позовної давності.

У суді першої інстанції встановлено і дана обставина підтверджується довідкою про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання по о/р НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) за період з 01.08.2001 по 31.05.2025, що станом на 01.09.2021 заборгованість за послуги з теплопостачання по о/р НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) складала 24 750,35 грн (т.2 а.с. 81-82).

Судом першої інстанції встановлено, що КП «Харківські теплові мережі» в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання не зверталося взагалі. Також представник КП «Харківські теплові мережі» Вініцький М.В. суду першої інстанції пояснив, що заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 утворилася за період з 01.01.2005 по 01.01.2017.

У суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 до даної заборгованості просила суд застосувати строк позовної давності.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У справах про відшкодування моральної шкоди у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20, постанова Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є: - зобов`язати КП «Харківські теплові мережі» провести позивачу перерахунок з 01.05.201 за споживання гарячої води за показниками лічильника; - визнати недостовірною інформації, подану в Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району м. Харкова, про наявність у позивача заборгованості у розмірі 30 882,14 грн на 01.05.2021 за послуги теплопостачання та зобов`язати відповідача відкликати недостовірну інформацію з Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради; - зобов`язати відповідача надати достовірну інформацію про стан в грошовому еквіваленті особового рахунку позивача на 01.05.2021 за період з 01.05.2018, тобто за період позовної давності для пред`явлення претензій матеріального характеру, позивачу та до Управління соціального захисту населення для надання можливості ОСОБА_1 можливості отримати державну субсидію для сплати житлово-комунальних послуг; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені під час розгляду даної справи; - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 181 700 грн; - визнати заборгованість з оплати послуг КП «Харківські теплові мережі» на 01.05.2021 відсутньою.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Пацурковської О.М., колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно достатті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства.

Приписами ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22).

У постанові Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 (провадження №61-21130сво21) вказано на те, що по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне.

Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22), постанова Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 (провадження №61-21130сво21).

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №5 від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Звертаючись до суду, позивач зазначила, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача вона понесла моральні страждання і має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 181 700 грн (заява про уточнення позовних вимог від 06.01.2022 (т.1 а.с. 93)).

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 №4 (з наступними змінами і доповненнями), позивачем має бути доведено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.12.2024 у справі №759/8814/23, провадження №61-9883св24.

Повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини даної справи, надавши належну правову оцінку кожному окремому доказу та сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи та, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи даний спір, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами завдання відповідачем йому моральної шкоди.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, встановив обставини, що мають значення для вирішення спору, дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1 181 700 грн.

Щодо апеляційної скарги КП «Харківські теплові мережі», колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05.06.2018 у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18; від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, провадження №12-187гс18; від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, провадження №14-338цс18; від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, провадження №14-364цс19; від 06.04.2021 у справі №925/642/19.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до пунктів 18, 20, 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Положеннями частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно достатті 87 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов згідно зі ст.525 ЦК України не допускається, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

З огляду на вказані норми позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що дії відповідача свідчать про порушення, не визнання або оспорювання охоронюваних законом його цивільних прав та інтересів.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) (т.1 а.с. 43).

ОСОБА_1 є отримувачем комунальних послуг від КП «Харківські теплові мережі».

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Індустріального району м. Харкова, як отримувач житлової субсидії, відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848 (із змінами) та 26.05.2021 звернулась до Управління з заявою про призначення житлової субсидії (т.1 а.с. 11).

Управлінням соціального захисту населення адміністрації Індустріального району м.Харкова 28.08.2021 за вихідним №10-29/6324/4-02/21 ОСОБА_1 надано письмову відповідь, в якій їй відмовлено у призначенні житлової субсидії, оскільки до Управління надійшла інформація про наявність заборгованості по КП «Харківські теплові мережі» в сумі 30 882,14 грн (т.1 а.с.15).

Згідно з довідкою про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання по о/р НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) за період з 01.08.2001 по 31.05.2025, що станом на 01.09.2021 заборгованість за послуги з теплопостачання по о/р НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) складала 24 750,35 грн (т.2 а.с. 81-82).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що необхідно зобов`язати КП «Харківські теплові мережі» здійснити повний перерахунок заборгованості за послуги з теплопостачання, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.09.2021, списавши суму заборгованості в сумі 24 750,35 грн. Також необхідно зобов`язати КП «Харківські теплові мережі» після здійснення перерахунку надати достовірну інформацію щодо наявної заборгованості по о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, то ці доводи спростовуються матеріалами справи та зазначеним вище.

Апеляційні скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційних скаргах доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди сторін з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційних скарг також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Пацурковської Олени Миколаївни, Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов