КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2204/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня2026року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Подільська районна у місті Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року, ухваленогопід головуванням судді Хромової О.О.,-

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

ОСОБА_1 просив: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути із відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від дати пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки та самоусунулась від спілкування з дитиною.

ОСОБА_2 майже п`ять років свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків та добровільно відмовляється від своїх батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи, що спільна дитина проживає разом із позивачем та повністю перебуває на його утриманні, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року названий позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

На адресу Київського апеляційного суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі представника Подільської районної у місті Києві державної адміністрації.

В судовому засідання ОСОБА_1 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення із відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачем не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляючись від виховання дитини.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 квітня 2016 року по18 червня 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що до моменту розірвання шлюбу відповідач почала проживати окремо. ОСОБА_2 майже п`ять років вихованням та утриманням спільноїдоньки не займається, не бере участі у її фізичному та духовному розвитку. Неповнолітна дитина проживає разом з батьком та повністю перебуває на його утриманні. Позивач вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам спільної доньки.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано: довідку комітету мікрорайону «Рада житлового масиву Виноградар» № 69 від 15 квітня 2024 року; характеристику ОСОБА_3 учениці 1-В класу ліцею № 257 «Синьоозерний» Подільського району м. Києва; довідку педагога-організатора центру клубів за місцем проживання «Поділ»; нотаріально-посвідчену заяву ОСОБА_2 про те, що відповідач не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав; висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 жовтня 2024 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Згідно характеристики ліцею № 257 «Синьоозерний» Подільського району м. Києва: ОСОБА_3 має навчальні досягнення достатнього рівня, зарекомендувала себе як старанна та працелюбна учениця. Має багато друзів, виконує правила поведінки, до старших відноситься з повагою.

ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню доньки: щодня приводить дитину до школи та забирає після уроків, має постійний зв`язок з класним керівником, цікавиться навчанням доньки, постійно відвідує батьківські збори. Мама навчанням доньки не цікавиться, навчальний заклад не відвідує.

Відповідно до довідки комітету мікрорайону «Рада житлового масиву Виноградар» № 69 від 15 квітня 2024 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вказаною адресою не зареєстрована, але фактично проживає, згідно опитування сусідів.

Згідно довідки педагога-організатора центру клубів за місцем проживання «Поділ» ОСОБА_1 приводить доньку на заняття з бальних танців та забирає її. ОСОБА_1 цікавиться успіхами доньки, бере активну участь у виступах та заходах. Мама позашкільним вихованням доньки не цікавиться, заклад не відвідує.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що відповідач як батько ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, дослідивши надані докази у їх сукупності, правильно вважав, що позивачем не доведено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по виховуванню дитини.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Так, до матеріалів справи долучено висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 жовтня 2024 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів вважає вказаний висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації таким, що зроблено без достатнього з`ясування всіх обставин, недостатньо обґрунтованим та мотивованим.

При вирішення спору, суд першої інстанції вірно вважав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, взявши до уваги надані докази в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки ОСОБА_2 щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Доводи апеляційної скарги про те, що майже п`ять років відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє бажання спілкуватися із дитиною та приймати участь у її вихованні, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не надано достатніх доказів для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги заяву ОСОБА_2 про визнання позовних вимог, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

За ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує /судовий розгляд.

Відтак, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19, провадження № 61-2251св22).

Колегія суддів вважає, що встановивши відсутність підстав для задоволення позову, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги факт визнання позову ОСОБА_2 . Саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 у нотаріально-посвідченій заяві надала свою згоду на позбавлення її батьківських прав, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказана заява суперечить інтересам неповнолітньої доньки та положенням ст. 155 СК України, згідно яких відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 23 липня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 30 січня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко