УХВАЛА

10 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 465/4217/14

провадження № 61-2289св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні питання про самовідвід судді Фаловської Ірини Миколаївни від участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: П`ята Львівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кулиняк Ігор Ярославович, Садовий кооператив «Перемога», про визнання недійсними заповіту, відмови від прийняття спадщини, договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2025 року в складі колегії суддів Ніткевича А. В., Бойко С. М., Ванівського О. М. та

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: П`ята Львівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кулиняка І. Я., Садовий кооператив (далі - СК) «Перемога», про визнання недійсними заповіту, відмови від прийняття спадщини, договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування.

Позов мотивований тим, що співвласником квартири АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки в СК «Перемога» на території Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, садового будинку на вказаній земельній ділянці, автомобіля марки ВАЗ 21051 реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа до нього МАЗ-8114, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був її батько - ОСОБА_3 , а співвласником квартири також її мати - ОСОБА_4 . Мати страждала психічним захворюванням, а саме стійким хронічним розладом у формі судинної деменції, що позбавляло її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько - ОСОБА_3 у віці 85 років та після його смерті відкрилася спадщина. ОСОБА_3 був співвласником квартири АДРЕСА_1 , власником земельної ділянки в СК «Перемога» на території Конопницької сільської ради Пустомитівського р-ну Львівської області, садового будинку на вказаній земельній ділянці, автомобіля марки ВАЗ 21051 та причепа до нього МА3-8114. Всі спадкоємці першої черги за законом, а саме позивачка, ОСОБА_4 та відповідач звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

Відповідач, скориставшись хворобливим станом матері, схилив ОСОБА_4 до відмови від прийняття спадщини після смерті батька на його користь та до укладення договору дарування 1/2 своєї частки квартири від 05 січня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Львові померла мати - ОСОБА_4 у віці 93 років. Вона як дочка ОСОБА_4 та спадкоємець першої черги за законом звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак ОСОБА_2 чинить перешкоди в оформленні спадкового майна, намагається захопити все майно. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2014 року ОСОБА_4 була визнана недієздатною. В судовому засіданні 30 квітня 2015 року позивачка дізналася, що ОСОБА_4 12 вересня 2006 року склала заповіт на користь відповідача на все її майно, яке їй належало. Отже, цим заповітом позивачка усунута від спадщини в належному обсязі і має лише право на обов`язкову його частину як непрацездатний спадкоємець, тобто на половину частки, яка б належала за законом - лише на 1/6 частину земельної ділянки, садового будинку, автомобіля з причепом і грошових вкладів.

Позивачка вважала, що заповіт ОСОБА_4 складений 12 вересня 2006 року після того, коли в провадженні суду була справа за заявою позивачки про визнання матері недієздатною. В заяві від 2005 року та в суді позивачка стверджувала про те, що мати не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. ОСОБА_2 чув це, а після того завіз матір до нотаріуса Кулиняка І. Я. та схилив її до підпису заповіту. Після рішення суду, яким визнано ОСОБА_4 недієздатною, позивачка остаточно переконалась в тому, що відповідач порушив її спадкові права, схиливши матір подарувати йому половину квартири в 2007 році і намовивши відмовитись від спадщини на його користь після смерті батька. У момент складення заповіту на користь відповідача, дарування йому частини квартири, відмови від спадщини матір не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, і відповідач цим скористався.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: продовжити позовну давність; визнати недійсною відмову ОСОБА_4 від прийняття спадщини на користь відповідача від 25 лютого 2003 року; визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 12 вересня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського територіального округу Кулиняком І. Я.; визнати недійсним договір дарування ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 від 05 січня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Кулиняком І. Я. та його реєстрацію; визнати за нею право власності в порядку спадкування на: 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 ідеальну частину земельної ділянки в СК «Перемога» на території Конопницької сільської ради та 1/2 садового будинку; 1/2 ідеальну частину автомобіля з причепом; половину грошових вкладів.

11 травня 2016 року рішенням Франківського районного суду м. Львова в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд переглядав справу неодноразово.

09 листопада 2020 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року залишено без змін.

20 липня 2022 року постановою Верховного Суду в складі Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Стрільчука В. А., касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

16 березня 2023 року постановою Львівського апеляційного суду частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 частково задоволено.

Визнано недійсним заповіт, вчинений 12 вересня 2006 року ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І. Я. та зареєстрований в реєстрі за № 3738.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на частку у розмірі 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на частку у розмірі 5/12 частин садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на частку у розмірі 5/12 частин земельної ділянки, площею 0,0550 га, яка розташована на території Конопницької сільської ради Львівської області, для ведення садівництва, кадастровий номер :03:000:0122.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на частку у розмірі 5/12 частин автомобіля марки ВАЗ - 21051, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1988 року випуску.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на частку у розмірі 5/12 частин причепа МАЗ-8114, державний номерний знак НОМЕР_2 , 1990 року випуску.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 5/12 частин грошових вкладів, відкритих у АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_3 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

20 червня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року скасовано та переданосправу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

28 січня 2025 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Заповіт, вчинений 12 вересня 2006 року ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І. Я. та зареєстрований в реєстрі за № 3738, визнано недійсним.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на

5/12 частин садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на

5/12 частин земельної ділянки, площею 0,0550 га, яка розташована на території Конопницької сільської ради, для ведення садівництва з кадастровим номером :03:000:0122.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на

5/12 частин автомобіля марки ВАЗ - 21051, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1988 року випуску.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на

5/12 частин причепа МАЗ-8114, державний номерний знак НОМЕР_2 , 1990 року випуску.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на

5/12 частин грошових вкладів, відкритих у АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_3 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

22 лютого 2025 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2025 року, в якій просить її скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

01 березня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2025 року, в якій просить її скасувати в частині відмови визнання недійсними: договору дарування від 05 січня 2007 року 1/2 частини квартири та відмови ОСОБА_4 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ; передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

18 березня та 19 травня 2025 року Верховний Суд ухвалами відкрив касаційні провадження та витребував справу із Франківського районного суду м. Львова.

06 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду та протоколом автоматизованого розподілу судової справи розподілена колегії суддів у складі Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

Суддя Фаловська І. М. заявила про самовідвід задля недопущення виникнення обставин, які могли б викликати в учасників справи, зокрема у сторін та сторонніх спостерігачів, сумніви щодо неупередженості судді та забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду.

У задоволенні зазначеної заяви про самовідвід судді необхідно відмовити.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (справа «Hauschildt Case» від 24 травня 1989 року, № 11/1987/134/188, § 48).

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини четвертої статті 37 ЦПК України суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

У заяві про самовідвід судді зазначено, що колегія суддів, до складу якої входила суддя Фаловська І. М. (суддя-доповідач за першого касаційного перегляду справи), під час ухвалення постанови Верховного Суду від 20 липня 2022 року частково задовольнила касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасувала постанову Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року та справу направила на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У вказаній постанові колегія суддів виснувала, що для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог; за нового розгляду справи, у випадку підтвердження підставності заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції має дослідити питання перебігу позовної давності за кожною позовною вимогою ОСОБА_1 щодо відповідача, який заявив про її застосування. Тобто неправильне застосування апеляційним судом правових норм щодо застосування позовної давності вже становило підставу скасування постанови суду апеляційної інстанції в справі Верховним Судом у постанові від 20 липня 2022 року. У цій справі (третій касаційній перегляд справи) касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив питання поважності пропуску нею позовної давності.

Постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року не скасована.

Обставини, наведені суддею Фаловською І. М., не можуть бути підставою для задоволення заяви про самовідвід, адже відсутні встановлені факти, які можуть ставити під сумнів безсторонність судді Фаловської І. М., як і не встановлено обставин, які унеможливлювали б ухвалення нею об`єктивного рішення в справі.

Підстав для висновку про наявність передумов для відводу судді Фаловської І. М., визначених статтею 36 ЦПК України, не вбачається.

Керуючись статями 36, 37, 39-41 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви судді Верховного Суду Фаловської Ірини Миколаївни про самовідвід від участі в розгляді справи № 465/4217/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: П`ята Львівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кулиняк Ігор Ярославович, Садовий кооператив «Перемога», про визнання недійсними заповіту, відмови від прийняття спадщини, договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2025 року в складі колегії суддів Ніткевича А. В., Бойко С. М., Ванівського О. М. відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська