16.02.2026 Суддя Зайцева М. С.
Справа № 644/1200/26
Провадження № 2-о/644/93/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Суддя Індустріального районного суду міста Харкова Зайцева М.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про встановлення факту проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року,-

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду міста Харкова в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства із заявою про встановлення факту проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року та просить суд встановити факт державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.12.2004 року, яка проведена в КП «Дворічанське бюро технічної інвентаризації», про що на свідоцтві про право на спадщину здійснено відповідний напис та вчинено запис у реєстрову книгу № 12 за реєстровим № 3547 від 10.01.2005 року.

Суддя, дослідивши заяву та додані до неї матеріали вважає, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Нормою п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Зі змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

У судовому порядку підлягають встановленню факти: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий та судовий.

Верховний Суд у постанові від 10 липня 2024 року у справі № 213/3417/23 зазначив, що суддя, приймаючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Отож судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

Заявник у своїй заяві вказує, що з метою реєстрації свого права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради.

У результаті розгляду документів державним реєстратором Дейнеко Т.В. прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №82918080 від 20.01.2026. Зазначене рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій мотивоване тим, що відповідно до частини третьої ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, тощо. Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Відповідно до пошуків в базі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором направлено запит до органу, який відповідно до законодавства проводив реєстрацію права власності до 2013 та Дворічанської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області від 15.01.2026 №415/0/276-26. Державним реєстратором отримано лист Дворічанської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області № 137 від 19.01.2026 року в якому зазначено, що до 01 січня 2013 року державну реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, здійснювало комунальне підприємство «Дворічанське бюро технічної інвентаризації» (). Зазначена інформація міститься на відбитках печатки на реєстраційних написах в документах, що посвідчують право власності на об`єкти нерухомого майна. Архівні справи та інвентаризаційні справи «Дворічанського бюро технічної інвентаризації» на паперових носіях зберігались у приміщенні «Дворічанського бюро технічної інвентаризації» до 24.02.2022 року. Приміщення, де розташовувалось комунальне підприємство «Дворічанське бюро технічної інвентаризації» Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, пошкоджене, архівні документи залишились у приміщенні, підприємство не провадить діяльність, так як територія Дворічанської селищної громади деокупована частково, знаходиться в зоні активних бойових дій (наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» із змінами). Територія знаходиться під постійними обстрілами та бомбардуваннями. В зв`язку з перебуванням смт Дворічна Куп`янського району Харківської області в зоні активних бойових дій відсутня можливість обстеження приміщення КП «Дворічанське БТІ» щодо збереження архіву. В Дворічанській селищній громаді відсутні суб`єкти державної реєстрації, які здійснюють повноваження з питань державної реєстрації, відсутній доступ до реєстрів. Розглянувши у сукупності заяву, подані документи, відомості реєстрів, проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - неможливо.

Як визначено статтею 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як визначив Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Також Верховним Судом у постанові від 13 травня 2019 року у справі № 905/494/18 зазначено, що у разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

У даному випадку правовстановлюючі документи на будинок у заявника не втрачені, натомість фактично відсутня можливість отримати документи, які зберігаються у Комунальному підприємстві «Дворічанське бюро технічної інвентаризації» та посвідчують державну реєстрацію права власності заявника на нерухоме майно.

Саме через відсутність цих документів заявнику відмовлено у державній реєстрації його права власності на будинок. Отже державою не визнається факт набуття заявником права власності на нерухоме майно, тому він має звернутися до суду з позовом про визнання за ним цього права або оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення державного реєстратора.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

З огляду на викладене, факт, який заявник просить встановити суд, не може встановлюватись в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства, оскільки законодавством передбачено інший порядок його встановлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи викладене, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про встановлення факту проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, слід відмовити.

Водночас суд роз`яснює заявнику, що він вправі оскаржити в порядку адміністративного судочинства дії державного реєстратора про відмову внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Керуючись ст. 186, 260, 293 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про встановлення факту проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: М.С. Зайцева