ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 4823/490/25

Апеляційне провадження № 22ск/4823/1/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники третейського розгляду:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

відповідач: ОСОБА_1 , -

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11 грудня 2014 року у справі №4154-6/148/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500473297 від 01 квітня 2014 року,-

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування рішення третейського суду, в якій просив:

- поновити йому строк для звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11.12.2014 у справі №4154-6/148/14 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

- скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11.12.2014 у справі №4154-6/148/14 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500473297 від 01.04.2014.

Заяву обґрунтовував тим, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11.12.2014 у справі №4154-6/148/14 позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500473297 від 01.04.2014: за кредитом 47 223,27 грн, за відсотками 3 348,91 грн, за комісією 4 366,68 грн, штраф 800 грн.

Заявник зазначає, що вказане рішення третейського суду прийнято у справі не підвідомчій третейському суду, оскільки кредитний договір №500473297 від 01.04.2014, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 є договором споживчого кредитування, позичальник за цим кредитним договором є споживачем банківських послуг, спір між сторонами стосується виконання договору споживчого кредиту, а тому спір щодо стягнення коштів за таким договором з позичальника, незважаючи на наявність арбітражного застереження, був непідвідомчий третейському суду, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Одночасно у заяві про скасування рішення третейського суду, а також в окремому клопотанні, ОСОБА_1 просить поновити пропущений процесуальний строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, посилаючись на те, що про існування оскаржуваного рішення третейського суду він дізнався 08.05.2025 після відвідування сайту «Судова влада України», ЄДРСР, вступу його як адвоката у справу №751/2583/15-ц та отримання від Новозаводського районного суду м. Чернігова на електронну пошту матеріалів справи №751/2583/15-ц, зокрема заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони стягувача його правонаступником, де боржником указано ОСОБА_1 .

Стверджує, за указаною в оскаржуваному рішенні третейського суду адресою: АДРЕСА_1 , він не проживав з середини 2014 року, а мешкав у м. Вінниця на той час із своєю сім`єю (дружиною та дитиною), а тому повістки та рішення суду він не отримував.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27.08.2025 відкрито провадження у даній справі.

Витребувано з Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» матеріали третейської справи №4154-6/148/14.

Витребувано з Новозаводського районного суду м. Чернігова матеріали цивільної справи №751/2583/15-ц.

Запит про витребування матеріалів третейської справи третейський суд отримав 29.08.2025 (а.с. 48, 50), однак на запит жодним чином не відреагував, матеріали третейської справи суду не надав.

Належним чином завірені копії рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11.12.2014 у справі №4154-6/148/14 та кредитного договору №500473297 містяться у матеріалах цивільної справи №751/2583/15-ц за заявою ПАТ «Альфа Банк» про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у справі за позовом ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10.10.2025 зупинено провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11.12.2014 у справі №4154-6/148/14 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500473297 від 01.04.2014, до набрання законної сили рішенням у справі за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну вибулого стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі №751/2583/15-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.11.2025 у справі №751/2583/15-ц заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача його правонаступником задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» щодо виконання рішення у справі №751/2583/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №500473297.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15.12.2025 поновлено провадження у цій справі.

У запереченнях проти заяви про скасування рішення третейського суду ТОВ «Вердикт Капітал» просить заяву залишити без розгляду, посилаючись на те, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про те, що між ним та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір №500473297 від 01.04.2014, як і відомо про непогашену заборгованість, яка у випадку неналежного виконання підлягає примусовому стягненню. Відповідачу також були відомі умови кредитного договору, яким було передбачено право кредитора на звернення до третейського суду із заявою про примусове стягнення кредитної заборгованості. Однак, відповідач з 2014 року протягом 11 років не проявляв жодної зацікавленості щодо власної заборгованості, чим проявляв свою недобросовісну поведінку.

Вказує, що розгляд справи третейським судом відбувався за належного повідомлення учасників справи, також відповідач був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи за заявою ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду.

Отже, враховуючи, що відповідачем пропущено строк звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду більше, ніж на 10 років, то підстави для його поновлення відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Дажука С.М., який підтримав заяву, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали цивільної справи №751/2583/15-ц, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що 01.04.2014 між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500473297, за умовами якого банк надав, а позичальник прийняв кредит у сумі 47 892,23 грн, процентна ставка за користування кредитом 17,99%, тип процентної ставки фіксована, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 02.05.2018. Кредит надано позичальнику для власних потреб, шляхом безготівкового перерахування на рахунки позичальника (а.с. 15 зворот, цивільна справа №751/2583/15-ц а.с. 10).

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11.12.2014, ухваленим у складі судді третейського суду Нечай М.В. у справі №4154-6/148/14, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором №500473297 від 01.04.2014: за кредитом 47 223,27 грн, по відсотках 3 348,91 грн, по комісії 4 366,68 грн, штраф 800 грн, та витрати по сплаті третейського збору в сумі 400 грн (а.с. 8-9, цивільна справа №751/2583/15-ц а.с. 8-9).

За дослідженими судом матеріалами цивільної справи №751/2583/15-ц встановлено, що у березні 2015 року ПАТ «Альфа Банк» звернулося до Новозаводського районного суду м. Чернігова з заявою про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11.12.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором №500473297 у сумі: за кредитом 47 223,27 грн, по відсотках 3 348,91 грн, по комісії 4 366,68 грн, штраф 800 грн, та витрати по сплаті третейського збору в сумі 400 грн.

У вказаній заяві адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 вказано: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 (а.с. 2, 17 цивільної справи №751/2583/15-ц).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.03.2015 відкрито провадження у вказаній справі за заявою ПАТ «Альфа Банк» та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08:30 на 08.04.2015 у приміщенні суду (а.с. 13 цивільної справи № 751/2583/15-ц).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копії вищевказаної ухвали суду від 12.03.2015 та заяви про видачу виконавчого листа ОСОБА_1 отримав особисто 16.03.2015 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14, 17 цивільної справи №751/2583/15-ц).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, направлене за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 повернулось до суду не врученим із зазначенням причини «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 18 цивільної справи №751/2583/15).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.04.2015 заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа задоволено.

Видано ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий лист згідно з рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11.12.2014 під головуванням судді Нечай М.В. у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі (а.с. 19 цивільної справи №751/2583/15-ц).

Копію вказаної ухвали суду від 08.04.2015 направлено ОСОБА_1 за адресою зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 ), однак поштове відправлення повернуто до суду не врученим із зазначенням причини «за відмовою адресата від одержання» (а.с. 20, 22 цивільної справи №751/2583/15-ц).

Звертаючись до апеляційного суду із заявою про скасування рішення третейського суду зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 зазначив адресу: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду апеляційним судом заяви про скасування рішення третейського суду у судових засіданнях представник ОСОБА_1 адвокат Дажук С.М. та у самій заяві ОСОБА_1 вказували, що за адресою зареєстрованого місця проживання він не мешкав з середини 2014 року. На час розгляду третейської справи третейським судом та заяви про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду Новозаводським районним судом м. Чернігова ОСОБА_1 проживав зі своєю сім`єю у м. Вінниця.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, тобто спір, який або вже існує, або може виникнути у майбутньому між сторонами договору.

Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів врегульовано розділом VІІІ ЦПК України «Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів».

Відповідно до ч. 1 ст. 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом (ч. 3 ст. 454 ЦПК України).

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 1 частини п`ятої, частини сьомої статті 454 Цивільного процесуального кодексу України № 2-р(II)/2022 від 06.04.2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункт 1 частини п`ятої, частину сьому статті 454 Цивільного процесуального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють поновлення судом строку на подання особою, яка є стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, заяви про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається стороною, третьою особою у справі, розглянутій третейським судом, протягом дев`яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом (ч. 5 ст. 454 ЦПК України).

Згідно з ч. 7 ст. 454 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою або шостою цієї статті, повертається. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п. 1-3 і 6 ч. 1 ст. 186 цього Кодексу, а також у разі якщо рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу оскаржено (оспорено) з підстав, не передбачених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ч. 8 ст. 454 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України).

Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів цивільного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в цивільному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників цивільного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але він цього не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини потрібно віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 127 ЦПК України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що: «Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

«Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У цій справі національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою. За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46-48, ЄСПЛ, від 29.10.2015).

Саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, №17160/06 та №35548/06, § 34, від 21.12.2010).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2023 у справі №824/84/23 (провадження №61-8937ав23) зазначено, що: «здійснюючи тлумачення положень ч. 7 ст. 454 ЦПК України, Верховний Суд зазначає, що зазначена норма процесуального права не є імперативною, цей строк не є преклюзивним (присічним), оскільки не містить заборони на поновлення цього строку, як, наприклад, це передбачено у ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 394, ч. 3 ст. 424 ЦПК України та інших нормах. Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч. 1 ст. 120 ЦПК України). Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1 та 2 ст. 126 ЦПК України). За ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У заяві про скасування рішення третейського суду та в окремому клопотанні про поновлення строку заявник зазначав, що про існування оскаржуваного рішення йому стало відомо лише 08.05.2025 після відвідування сайту «Судова влада України», ЄДРСР, вступу його адвоката у справу №751/2583/15-ц та отримання останнім від Новозаводського районного суду м. Чернігова на електронну пошту матеріалів справи №751/2583/15-ц, зокрема заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони стягувача його правонаступником, де боржником указано ОСОБА_1 .

Аналіз матеріалів цивільної справи №751/2583/15-ц свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд Новозаводським районним судом м. Чернігова 08.04.2015 заяви ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання оскаржуваного рішення третейського суду, про що свідчить особисте отримання ним копії ухвали суду від 12.03.2015 про розгляд судом зазначеного питання, будь-яких доказів на спростування зазначеного суду не надав.

У судовому засіданні адвокат Дажук С.М. підтвердив, що ОСОБА_1 проживав з сім`єю у м. Вінниця.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з паспортними даними (а.с. 11) зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . За вказаною адресою Новозаводським районним судом м. Чернігова направлялася копія ухвали суду від 12.03.2015, яка повернулась на адресу суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає».

За змістом частини п`ятої статті 74 ЦПК України (у редакції на час вручення ухвали) у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18, а також у постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі №826/20408/14, від 10 листопада 2021 року у справі №756/2137/20.

Також за матеріалами цивільної справи №751/2583/15-ц копію ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.04.2015 було направлено ОСОБА_1 за адресою зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 ), однак поштове відправлення повернуто до суду не врученим із зазначенням причини «за відмовою адресата від одержання».

Відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України (у редакції на час вручення ухвали) у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Таким чином, у суду є підстави вважати, що про оскаржуване рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11.12.2014 у справі №4154-6/148/14 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500473297 від 01.04.2014 в сумі 55 738,86 грн заявник був обізнаний щонайменше з березня 2015 року (16.03.2015), дня отримання копії заяви ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду та процесуальних документів з суду про розгляд даної заяви із зазначенням місця, часу та дати.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів для того, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine).

Таким чином, встановивши, що про оскаржуване рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11.12.2014 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500473297 від 01.04.2014 в сумі 55 738,86 грн заявник був обізнаний щонайменше з 16.03.2015, із заявою про скасування рішення третейського суду він звернувся 06.08.2025 через систему «Електронний суд», тобто з пропуском строку більше ніж на 10 років, доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку останній не надав, його клопотання про поновлення строку для звернення до суду з заявою про скасування рішення третейського суду підлягає залишенню без задоволення, а заява про скасування рішення третейського суду - без розгляду.

Керуючись ст. 126, 127, 354, 454 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11 грудня 2014 року у справі №4154-6/148/14 - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11 грудня 2014 року у справі №4154-6/148/14 - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повна ухвала складена 16 лютого 2025 року.

Суддя О.Є. Мамонова