УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 758/10485/22

провадження № 61-10288св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова Олена Ярославівна, про визнання права власності на спадкове майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із указаним позовом,

у якому просила суд:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом № 3590, видане 23 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О. Я. на ім`я ОСОБА_3 на квартиру за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54745021 від 23 жовтня 2020 року 14:27:23, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О. Я., Київський міський нотаріальний округ,

м. Київ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою

АДРЕСА_1 ;

- витребувати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1

Подільський районний суд м. Києва рішенням від 16 вересня 2024 року відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Подільський районний суд м. Києва додатковим рішенням від 29 жовтня 2024 року стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржила їх в апеляційному порядку.

У липні 2025 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулась до Київського апеляційного суду з заявою про забезпечення позову, у якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на квартиру за адресою:

АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 ;

- заборонити будь-яким державним реєстраторам, нотаріусам та іншим уповноваженим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрація права власності, інших речових прав, обтяжень, внесення змін до записів тощо) щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Київський апеляційний суд ухвалою від 24 липня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнив частково.

Вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 .

В решті вимог заяви відмовив.

08 серпня 2025 року ОСОБА_1 подавдо Верховного Суду касаційну скаргу

на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2025 року у зазначеній справі.

Верховний Суд ухвалою від 26 серпня 2025 року відкрив касаційне провадження

у цій справі та витребував копії матеріалів справи з Київського апеляційного суду.

Копії матеріалів справи № 758/10485/22 надійшли до Верховного Суду 18 вересня 2025 року.

16 січня 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження, оскільки підстави для касаційного оскарження ухвали про забезпечення позову відпали. Також у поданому клопотанні заявник просить вирішити питання щодо повернення суми сплаченого судового збору.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи клопотання

про закриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.

У разі закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася

від скарги, не допускається.

Суд касаційної інстанції має право не приймати відмову від скарги або її відкликання з підстав, визначених у частині п`ятій статті 206 цього Кодексу.

Згідно з частиною п`ятою статті 206 ЦПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє

її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися

до касаційної скарги.

Матеріали не містять заяв про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2025 року.

21 січня 2026 року Верховний Суд направив на адресу ОСОБА_1 лист, у якому просив підтвердити або спростувати намір на таку процесуальну дію, як відмова

від касаційної скарги та подати заяву, яка буде свідчити про дійсність намірів

про відмову від касаційної скарги та обізнаність про наслідки такої відмови, передбачені частиною п`ятою статті 398 ЦПК України.

05 лютого 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду клопотання, відповідно до якого заявник підтвердив те, що він відмовляється від касаційної скарги

на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2025 року та обізнаний

про наслідки такої відмови.

Верховним Судом вживались заходи щодо роз`яснення заявнику правових наслідків, передбачених частиною п`ятою статті 398 ЦПК України, зокрема неможливість повторного оскарження судових рішень особою, що відмовилася

від скарги, у разі закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою

від касаційної скарги на ці рішення.

Враховуючи, що клопотання ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги

на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2025 року подане

до закінчення касаційного провадження та відсутні підстави, передбачені частиною п`ятою статті 206 ЦПК України, клопотання підлягає задоволенню, а касаційне провадження - закриттю із підстав, передбачених частиною четвертою

статті 398 ЦПК України.

Щодо повернення судового збору

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, зокрема, порядок його повернення, визначені Законом України «Про судовий збір».

Згідно з частиною другою статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається

в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою

цієї статті, - повністю.

Пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено,

що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі

(крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

В ухвалі від 22 листопада 2019 року у справі № 816/731/16 (провадження

№ К/9901/9639/19) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду зробив висновок, що пункт 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає можливість повернення судового збору лише у випадку закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків,

якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Наслідком закриття провадження у справі є відсутність (скасування) рішення,

яким закінчено розгляд справи по суті, тоді як закриття касаційного провадження призведе до залишення оскаржуваних судових рішень в силі. Указане підтверджує різне значення понять «закриття провадження у справі» та «закриття касаційного провадження» та неможливість їх ототожнення. Повернення судового збору

у випадку закриття касаційного провадження пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено, що унеможливлює задоволення клопотання скаржника про повернення судового збору. Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі

від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 (провадження № 11-42апп19).

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі

№ 820/4918/16 (провадження № 11-42апп19) дійшла висновку, що пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення судового збору саме у разі закриття (припинення) провадження у справі,

а не закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від касаційної скарги.

У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження

№ 14-20цс22) Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу

від свого висновку, викладеного в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі

№ 820/4918/16 (провадження № 11-42апп19).

Оскільки наведена норма Закону України «Про судовий збір» передбачає повернення судового збору лише в разі закриття (припинення) провадження

у справі, а не у випадку закриття касаційного провадження, тому у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, необхідно відмовити.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі № 759/14620/20 (провадження № 61-8727св22), від 02 жовтня 2023 року

у справі № 509/4147/20 (провадження № 61-10706св23) та від 20 листопада

2023 року у справі № 761/34995/21 (провадження № 61-3232св23).

Керуючись статтями 260, 396, 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2025 року задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2025 року.

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова Олена Ярославівна, про визнання права власності на спадкове майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2025 року, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров