ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/558/26 Справа № 214/5578/22 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року у цивільній справі номер 214/5578/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальності «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з додатковою відповідальності «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 09.05.2021 року приблизно о 18 год. 35 хв. в м. Кривий Ріг, по вул. Володимира Великого поблизу військової частини НОМЕР_1 , сталася дорожня-транспортна пригода за участю транспортних засобів ВАЗ 21140, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача та DAEWOO NUBIRA, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки власникам.

29 липня 2022 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено постанову (справа №212/3198/22), якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ознаками статті ст. 124 КУпАП, відносно позивача у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, але при цьому позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

На думку позивача, що Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області при закритті провадження за статтею 38 КУпАП у справі №212/3198/22, вийшов за межі своїх повноважень та визнав його винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. У зв`язку з цим він вражає свою вину недоведеною, та наполягає на тому, що саме протиправними діями ОСОБА_2 йому спричинено матеріальних збитків і моральної шкоди.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час здійснення ДТП була застрахована в ТДВ Страхова компанія «ГАРДІАН» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АР0933810.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 транспортний засіб марки ВАЗ 21140, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є позивач (на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного

засобу НОМЕР_4 ) отримав механічні пошкодження.

Згідно з висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження №207/21 по визначенню матеріального збитку від 25.11.2021 року, складеного судовим експертом Рейнюком Олександром Віталійовичем, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику ( ОСОБА_1 ) ВАЗ 21140, номерний знак НОМЕР_2 , складає 62870,09 грн. Згідно з квитанцією №114653 від 22.10.2021 року витрати, понесені позивачем за проведення зазначеного експертного транспортно-товарознавчого дослідження №207/21, становлять 4000,00 грн.

На теперішній час страховиком ОСОБА_2 матеріальні збитки, понесені позивачем з вини ОСОБА_2 не компенсовані. Факт звернення до ТДВ Страхова компанія «ГАРДІАН» підтверджується копіями заяви, квитанції про відправку відповідної заяви та паперовим повідомленням про отримання такої заяви. Отже, враховуючі усі понесені матеріальні витрати, позивач вважає, що з ТДВ Страхова компанія «ГАРДІАН» потрібно стягнути майнову шкоду у розмірі 66870,09 грн. на його користь.

В обґрунтування позовних вимог, щодо необхідності відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, позивач зазначає, що під час ДТП він зазнав раптового психічного перенавантаження, негативні емоції та страх заполонили розум, що призвело в майбутньому до стресу. З моменту ДТП та по теперішній час в його житті присутні нервове напруження та тривожний стан, стрес та згодом моральне виснаження, що призвели до безсоння. Щоб хоч якось триматися, йому доводиться іноді вживати заспокійливі засоби та ліки для покращення роботи серця.

Також він зазначає, що після ДТП його транспортний засіб потребував значного ремонту, внаслідок чого втрачено значну частку доходу його сім`ї. Згідно до цієї втрати в його родині по теперішній час виникають суперечки, а отже в нього з`явилися проблеми у відносинах з близькими. Йому та його сім`ї прийшлося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Відтак, зазначені проблеми після ДТП вимагали від нього прикладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди позивач виходить з провини ОСОБА_2 , обставин, при яких була заподіяна шкода, характер і тривалість переживань, істотності змушених змін життєвих відносин, часу й зусиль, необхідних для відновлення стану здоров`я й спокою.

Враховуючи вищевикладене, заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 50000,00 гривень.

Позивач просив суд стягнути з ТДВ Страхова компанія «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 66870,09 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 50000,00 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи, в разі їх понесення.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальності «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди,- відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сергієнко Д.М., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року по справі №214/5578/22 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в разі їх понесення, пов`язані із розглядом справи в апеляційній інстанції.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також у цьому рішенні не обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

На думку позивача, постанова Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі ст. 38 КУпАП не є документом, що підтверджує вину в установленому законом порядку. У зв`язку з цим позивач вважає свою вину недоведеною та наполягає на тому, що саме протиправними діями ОСОБА_2 спричинено матеріальні збитки і моральну шкоду ОСОБА_1 .

Також позивач вважає, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Поліщук О.Г., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року без змін.

Доводи апелянта щодо не встановлення його вини не відповідають правовим висновкам Верховного Суду України. Так, у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі №465/674/19 зазначено наступне: «… у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.»

У справі, що розглядається, вина позивача у ДТП встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили.

Оскільки постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2022 року, яка набрала законної сили 09.08.2022 року, у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 09.05.2021 року, визнано винним ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого ТЗ ОСОБА_2 не настала, а у страхової компанії не виник обов`язок по відшкодуванню матеріальної шкоди водію ОСОБА_1 .

Твердження апелянта про недоведеність вини позивача та про наявність вини водія забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_2 не заслуговують на увагу суду, оскільки вказане не підтверджене жодним належним та допустимим доказом.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до полісу №АР/0933810 цивільно-правова відповідальність транспортного засобу DAEWOO NUBIRA, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 зареєстрована ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» на суму 130000,00 грн (а.с. 10, 81зв).

Згідно з заявою ОСОБА_1 від 08.11.2021 року, останній звертався до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» щодо відкриття страхової справи стосовно ДТП, яке відбулося 09.05.2021 року по вулиці Володимира Великого, за участю транспортних засобів: ВАЗ 21140, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та DAEWOO NUBIRA, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та своєчасно внести відповідні дані (а.с. 11).

Відповідно до висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження №207/21 по визначенню матеріального збитку від 25.11.2021, складеного судовим експертом Рейнюком Олександром Віталійовичем, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику ( ОСОБА_1 ) ВАЗ 21140, номерний знак НОМЕР_2 , складає 62870,09 грн (а.с. 12-33зв).

З відповіді НПУ щодо ДТП від 09.05.2021 року вбачається, що учасниками якого є ВАЗ 21140, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , DAEWOO NUBIRA, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_4 та правопорушник ОСОБА_1 (а.с. 82-84).

З відповіді ТДВ «Страхової компанії «Гардіан» від 15.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю цивільно-правової відповідальності (а.с. 84зв).

Згідно з постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.07.2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 85-85зв).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування шкоди.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року в справі №465/674/19 дійшов висновку, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі №910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі №927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі №641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі №686/4557/18.

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Відповідні висновки наведено у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року в справі №686/4557/18.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень наданих у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також від відшкодування шкоди. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Статтею 5 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено, що страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Цивільно-правова відповідальність при дорожньо-транспортній пригоді настає за умови, якщо було завдано шкоди життю, здоров`ю або майну потерпілого внаслідок порушення правил дорожнього руху особою, яка є винною в ДТП. Тобто, для настання цивільної відповідальності необхідно довести факт ДТП, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та завданою шкодою.

Відповідно до частин ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно з постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.07.2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, незгода позивача з постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про притягнення його адміністративної відповідальності не може буди предметом розгляду цієї справи.

Таким чином, встановивши, що саме позивач ОСОБА_1 є особою, яку визнано винною у скоєні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, зважаючи на ненадання позивачем доказів які б свідчили про наявність вини відповідача ОСОБА_2 у ДТП, яке відбулося 09.05.2021 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про недоведеність позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд погоджується з вказаним вище висновком.

Щодо позовних вимог про стягнення з ТДВ «СК «Гардіан» судом встановлено, що відповідно до полісу №АР/0933810, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу DAEWOO NUBIRA, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 зареєстрована ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» на суму 130000,00 грн.

Згідно з заявою ОСОБА_1 від 08.11.2021 року останній звертався до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» щодо відкриття страхової справи стосовно ДТП, яке відбулося 09.05.2021 року по вулиці Володимира Великого, за участю транспортних засобів: ВАЗ 21140, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та DAEWOO NUBIRA, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та своєчасно внести відповідні дані.

З відповіді ТДВ «Страхової компанії «Гардіан» від 15.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю цивільно-правової відповідальності.

Відтак, судом першої інстанції було вірно встановлено, що оскільки не встановлено наявність в діях водія забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_2 причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та завданою шкодою ОСОБА_1 , у відповідача ТДВ «СК «Гардіан», як страхувальника транспортного засобу DAEWOO NUBIRA з державний номерний знак НОМЕР_3 не виник обов`язок по відшкодуванню матеріальної шкоди водію ОСОБА_1 .

За таких обставин, виходячи з наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову у задоволені позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович, залишити без задоволення, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: