провадження № 2/361/5129/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

06 лютого 2026 р.

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ведмідь Н.В.

за участю секретаря Чуняк В.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2025 року через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 28.07.2023 у розмірі 73267,45 грн, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20 200,00 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначає, що між сторонами шляхом приєднання укладений кредитний договір, що підтверджується підписанням Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://а-bаnk. соm.ua/terms.

Позивач посилається на те, що згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 73267,45 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 49587,79 грн, заборгованості за відсотками у сумі 23679,66 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Згідно ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2025 року, позовну заяву Акціонерного товариства «Акцент-Банк» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у встановлений строк відзив на позов не подав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами та ухвалити заочне рішення.

ОСОБА_1 не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву і доказів, на підтвердження своїх заперечень.

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що представник позивача скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позовне подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В частинах 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», особисто підписана відповідачем 28.07.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_1 надає банку особисту інформацію, погоджується з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», з якими він ознайомився, становлять договір про надання банківських послуг, умови якого йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Визнає, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Також позивачем долучено до матеріалів справи Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «АТБ», підписаний відповідачем 28.07.2023 з накладанням електронного підпису, який перевіряється за допомогою зазначеного відкритого ключа.

У паспорті споживчого кредиту визначені основні умови кредитування з використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту поновлювальна кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання; суму/ліміту кредиту до 200 000,00 грн (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит); строк кредитування 240 місяців з правом автоматичного продовження; мета отримання кредиту на споживчі потреби; пільгова процентна ставка 0,000001% та пільговий період до 62 днів, базова процентна ставка 40,8% на рік, тип процентної ставки - фіксований; загальні витрати за кредитом 109120,95 грн, які розраховано, виходячи з суми кредитного ліміту 25 000, 00 грн, погашення якого відбулося мінімальними обов`язковими платежами; реальну річну процентну ставку 49,34%.

У Розділі 7 Паспорту споживчого кредиту зазначається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (стосується розміру кредитного ліміту). Дата надання інформації: 28.07.2023. Інформація зберігає чинність та є актуальною до 02.08.2023.

Довідка за картами підтверджує, що ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано відповідну картку НОМЕР_2 строком до грудня 2031.

Довідка за лімітами по кредитному договору від 28.07.2023 підтверджує, що за період з 28.07.2023 по 29.07.2025 відповідачу був збільшений кредитний ліміт з 21000, 00 грн до 49600,00 грн.

З Виписки по картці ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами.

З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість користуватись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту.

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, користувався кредитними коштами, і в нього виник обов`язок щодо повернення цих коштів, що підтверджується вище зазначеними довідкою за картами, довідкою за лімітами та випискою по картці, розрахунком заборгованості. Отже, позовна вимога щодо стягнення із відповідача заборгованості за кредитом від 28.07.2023 підлягає задоволенню в частині заборгованості за кредитом в сумі 49587,79 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом.

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»)

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19

Судом на підставі наданих позивачем доказів не встановлено, що умови укладеного між сторонами договору містять зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, як і умов про їх розмір, з огляду на таке.

Судом встановлено і підтверджується письмовими доказами, наданими позивачем, що кредитний договір між сторонами складають Анкета-заява, підписана відповідачем, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку, які були розміщені на сайті www.a-bank.com.ua.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором, у позовній заяві посилався на заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою та заяву про відкриття поточного рахунку, а також на Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «АТБ». Водночас суд встановив, що зазначені заяви є лише формальними документами для відкриття рахунку та встановлення кредитного ліміту, і не містять погодження сторін щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами. Інформація, наведена в паспорті споживчого кредиту, має загальний характер і є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою), а не самостійним доказом встановлення конкретних умов кредитування.

Суд звертає увагу, що до позовної заяви позивач не долучив Умови та Правила надання банківських послуг в А-Банку, з якими ознайомлювався позичальник на момент укладення договору і які містять умови укладеного між сторонами кредитного договору.

Отже, докази того, що відповідач ознайомлювався саме з ними, що саме ці Умови є невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору, матеріали справи не містять, позивач такі обставини не довів належними та допустимими доказами, що є його обов`язком.

Підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту не свідчить, що відповідачем було погоджено та встановлено банком відсотки саме у такому розмірі, який позивач просить стягнути, як заборгованість за відсотками. Паспорт споживчого кредиту є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та має інформативний характер для споживача, підписання паспорту споживчого кредиту не підтверджує укладення кредитного договору, а є підтвердженням виконання переддоговірного зобов`язання банку ознайомити споживача із запропонованими умовами кредитування.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України повинна бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Судова практика із застосування спірних правовідносин є сталою і змін не зазнавала.

Суд звертає увагу, що в Паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «АТБ», який підписаний сторонами, зазначено, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 02.08.2023.

Отже посилання Банку на те, що відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, як підстава для задоволення позову в частині стягнення відсотків, є необґрунтованим, так як паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі №754/644/21.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведених обставин суд не приймає до уваги наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредитування як доказ конкретних умов укладеного між сторонами кредитного договору стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом.

Отож сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами не підтверджує, що розмір процентної ставки за користування кредитними коштами та інші істотні умови були погоджені з відповідачем в момент укладення договору.

Анкета-заява та Паспорт споживчого кредиту підписані з використанням простого електронного підпису, тоді як Умови та Правила надання банківських послуг до матеріалів справи не долучені, а доказів їх підписання відповідачем суду не надано.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Беручи до уваги викладене вище, дослідивши докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 49587,79 В задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків суд відмовляє за безпідставністю.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача понесених ним витрат на професійну правову допомогу адвоката в розмірі 20200 грн., суд зазначає наступне.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивачем надано договір № 22012025 про надання правової допомоги від 08.04.2025, укладений між АТ «Акцент Банк» та Адвокатським об`єднанням «Правовий курс», відповідно до п. 4.7 якого факт надання правничої допомоги засвідчується актом приймання-передачі.

Крім того, 08.04.2025 року між АТ «Акцент Банк» та АО «Правовий курс» укладено Додаткову угоду №1 до договору №22012025 про надання правової допомоги від 08.04.2025 року, відповідно п.1 якої, сторони погодили, що винагорода об`єднанню підлягає сплаті клієнтом після фактичного надходження коштів на рахунки клієнта.

До матеріалів справи додано акт приймання-передачі наданої правничої допомоги, зі змісту якого адвокатське об`єднання «Правовий курс» надав правову допомогу на наступні послуги: вивчення матеріалів справи, аналіз законодавства, аналіз та оцінка перспективності звернення до суду 1000,00 грн; перевірка комплектності документів, визначення підсудності справи, розрахунок суми судового збору та надання Клієнту реквізитів для його сплати - 500,00 грн; підготовка та направлення позовної заяви до суду 7200,00 грн; моніторинг справи в суді та написання процесуальних документів по справі за необхідності 5100,00 грн; отримання виконавчого листа 1000,00 грн.; перевірка судового рішення та виконавчого документа на відповідність обов`язкових реквізитів 400,00 грн; написання заяви про примусове виконання рішення та здійснення контролю за ефективним виконанням судового рішення на стадії виконавчого провадження, яке є завершальною стадією судового провадження 5000,00 грн. Загальна вартість послуг з надання правової допомоги становить 20200 грн.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16).

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу відповідно до статей 133, 137, 141 ЦПК України, суд виходить із критеріїв співмірності, розумності та реальності таких витрат і враховує, що справа є малозначною, не відзначається складністю, не потребувала значного обсягу процесуальних дій, зі спірних правовідносин сформована стала судова практика, а матеріали справи не свідчать про значні витрати часу чи виконання адвокатом складних або нетипових процесуальних дій; крім того, частина заявлених послуг фактично стосується стадії виконання судового рішення, що не охоплюється розглядом справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим заявлений до стягнення розмір витрат у сумі 20200,00 грн є завищеним та неспівмірним із ціною позову й обсягом наданої правничої допомоги, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, відмовивши у задоволенні вимог у решті заявленої суми.

Враховуючи, що позов задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача 49587,79 грн (67,68%), відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу складають 2707,36 грн та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 639,58 грн.

Керуючись статтями 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 274, 275, 277-279, 280, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 28.07.2023 в розмірі 49587,79 грн, а також стягнути судовий збір в розмірі 1639,58 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2707,36 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», , адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Ведмідь Н. В.