Постанова

Іменем України

16 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 752/18490/16

провадження № 61-14833св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Голосіївський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року у складі судді Данілова Т. М. та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 рокуу складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, який у подальшому уточнила, до ОСОБА_2 , Відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (далі - відділ ДВС), треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна В. М., про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 21 липня 2000 року до 31 січня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , яка була проінвестована за рахунок кредитних коштів, залучених на підставі кредитного договору, укладеного 23 листопада 2006 року між ОСОБА_2 і АКБ СР «Укрсоцбанк» на суму 632 396,35 грн.

Позивач зазначила, що у неї відсутні правовстановлювальні документи на квартиру, однак їй відомо, що у жовтні 2009 року відповідач замовляв послугу щодо проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру. У спірній квартирі сторони і їх дочка не зареєстровані, однак позивач разом з дочкою проживає у спірній квартирі.

02 листопада 2016 року їй стало відомо, що спірна квартира виставлена для продажу з прилюдних торгів, призначених відділом ДВС у зв?язку з виконанням рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь третьої особи боргу в розмірі 1 474 989 грн.

Також під час шлюбу позивач на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 2011 року придбала легковий автомобіль марки «AUDI Q5», типу легковий універсал, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_4, а також земельну ділянку площею 2000 кв. м (0,20 га) за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 322148901:01:008:0024, на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кизим Л. В., зареєстрованого в реєстрі за № 387.

Крім того, 30 серпня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кизим Л. В., зареєстрованого в реєстрі за № 383, було придбано дерев?яний житловий будинок, загальною площею 41,1 кв. м, житловою площею 20,3 кв. м, позначений літерою «А», з надвірними спорудами: дерев?яний сарай - літера «Б», дерев?яна літня кухня - літера «В», цегляний погріб - літера «Г», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно зі звітом про незалежну оцінку експерта-оцінювача ОСОБА_7 станом на 09 жовтня 2023 року вартість земельної ділянки становила 235 000,00 грн, будинку - 415 800,00 грн, а легкового автомобіля - 666 540,00 грн.

Позивач указувала, що нерухоме майно є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу між пождружжям у рівних частках. У зв`язку із тим, що автомобіль придбаний у шлюбі та є неподільною річчю, перебуває у користуванні відповідача, який проживає окремо від позивача, тому позивач вважає за можливе припинити її право власності на спірний автомобіль з виплатою компенсації за її частини вартості.

З урахуванням зазначеного, позивач просила:

визнати об?єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,9 кв. м, житловою площею 39,9 кв. м;

житловий будинок, загальною площею 41,1 кв. м, житловою площею 20,3 кв. м, позначений літерою «А», з надвірними спорудами: дерев?яний сарай - літера «Б», дерев?яна літня кухня - літера «В», цегляний погріб - літера «Г», за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,20 га, кадастровий номер 322148901:01:008:0024, за адресою: АДРЕСА_2 ;

легковий автомобіль марки «AUDI Q5» типу легковий універсал, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_4.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просила:

визнати за позивачем право власності:

на частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 81,9 кв. м, житловою площею 39,9 кв. м (далі - квартира);

на частини житлового будинку, загальною площею 41,1 кв. м, житловою площею 20,3 кв. м, що позначений літерою «А», з надвірними спорудами: дерев?яний сарай - літера «Б», дерев?яна літня кухня - літера «В», цегляний погріб літера «Г», за адресою: АДРЕСА_2 (далі - житловий будинок);

на частини земельної ділянки, площею 0,20 га, кадастровий номер земельної ділянки 322148901:01:008:0024, за адресою: АДРЕСА_2 (далі - земельна ділянка);

визнати за відповідачем право власності:

на частини двокімнатної квартири;

на частини житлового будинку;

на частини земельної ділянки;

на легковий автомобіль марки «AUDI Q5», типу легковий універсал, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 (далі - легковий автомобіль);

стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію частини вартості цього легкового автомобіля у розмірі 333 270,00 грн;

припинити право спільної сумісної власності позивача на вказаний легковий автомобіль.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року

позовні вимоги задоволено.

Визнано об?єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_2 таке майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,9 кв. м, житловою площею 39,9 кв. м;

житловий будинок загальною площею 41,1 кв. м, житловою площею 20,3 кв. м, позначений літерою «А», з надвірними спорудами: дерев?яний сарай - літера «Б», дерев?яна літня кухня - літера «В», цегляний погріб літера - «Г», розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

земельну ділянку площею 0,20 га, кадастровий номер 322148901:01:008:0024, за адресою: АДРЕСА_2 ;

легковий автомобіль марки «AUDI Q5», типу легковий універсал, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частини квартири, частини житлового будинку та на частини земельної ділянки;

визнано за ОСОБА_2 право власності на частини квартири, частини житлового будинку, частини земельної ділянки та на легковий автомобіль.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частини вартості легкового автомобіля у розмірі 333 270,00 грн.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на цей легковий автомобіль.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно придбано під час шлюбу, а тому підлягає поділу. Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільною річчю, суд вважав можливим виділити автомобіль у власність відповідача та стягнути з нього компенсацію частки позивача у праві спільної сумісної власності на цей автомобіль.

Не погоджуючись із рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року щодо поділу автомобіля як частини спільного сумісного майна подружжя, представник ОСОБА_2 - адвокат Поздняков П. В. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати за кожним з подружжя право власності на частини спірного автомобіля, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації частини вартості автомобіля та припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 на цей автомобіль. Здійснити перерозподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року в оскаржуваній частині скасовано і ухвалено нове рішення.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_2 спірний легковий автомобіль.

У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя виділено ОСОБА_2 на праві власності легковий автомобіль.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частини вартості легкового автомобіля у розмірі 333 270,00 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 на цей легковий автомобіль відмовлено.

Апеляційний суд, встановивши, що відповідач належним чином не був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, дійшов висновку, що суд порушив норми процесуального права, тому скасував рішення суду та ухвалив нове рішення в оскаржуваній частині.

Апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач не довів того, що спірний автомобіль перебуває у позивача, оскільки такі твердження відповідача спростовуються заявою позивача до поліції про зникнення автомобіля, у якій вона зазначала, що автомобілем, на її думку, заволодів ОСОБА_2 , та розпискою ОСОБА_2 від 15 березня 2013 року, у якій зазначено, що між ним і ОСОБА_8 укладено договір застави спірного автомобіля за його борговим зобов`язанням перед ОСОБА_8 .

Таким чином, апеляційний суд вважав, що є усі підстави для визнання об`єктом права спільної власності подружжя спірного автомобіля та у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя виділення ОСОБА_2 на праві власності цього автомобіля та стягнення на користь позивача грошової компенсації за частини вартості у розмірі 333 270,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подавдо Верховного Суду касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає порушення судами норм процесуального права, оскільки суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2024 року представник ОСОБА_9 - ОСОБА_10 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін, посилаючись на те, що рішення є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування немає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/10086/15-ц розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 21 липня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 378.

Рішення набрало законної сили 02 березня 2018 року.

У період шлюбу, серед іншого, подружжя придбало легковий автомобіль марки «AUDI Q5» типу легковий універсал, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що підтверджується договором № АФ11029 купівлі-продажу від 14 березня 2011 року, укладеним між ТОВ «Ауді-Центр Київ» і ОСОБА_11 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ВРЕВ-4 УДАІ в м. Києві, право власності на автомобіль зареєстроване за ОСОБА_11 .

Відповідно до висновку про вартість майна, складеного оцінювачем ТОВ «Галтекс Плюс» 10 жовтня 2023 року, ринкова вартість об?єкта оцінки - транспортного засобу - легкового автомобіля марки «AUDI Q5» становить 666 540,00 грн.

Суд також установив та і це не заперечував ОСОБА_12 , що спірне майно - легковий автомобіль подружжя придбало у шлюбі за спільні кошти.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (частина перша статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Суд установив, що позивач є власником спірного автомобіля.

Як зазначала позивач, після припинення між сторонами шлюбних стосунків автомобіль, право власності на який зареєстровано за позивачем, залишився у користуванні відповідача. У 2016 році позивач зверталася до поліції із заявою про зникнення належного їй на праві власності автомобіля на підставі чого було відкрито кримінальне провадження.

Причиною звернення до поліції із такою заявою стало повідомлення відповідачем позивача про передачу спірного автомобіля громадянину ОСОБА_8 з метою погашення боргових зобов`язань перед ним.

Вказана обставина підтверджується розпискою від 15 березня 2013 року, складеною ОСОБА_2 , згідно з якою він мав намір передати цей автомобіль громадянину ОСОБА_8 у разі неповернення боргу у встановлений розпискою строк. Позивач вказувала, що згоду на такі дії ОСОБА_2 не надавала, про заставу автомобіля їй нічого відомо не було, а розписку ОСОБА_2 вперше побачила у матеріалах іншої судової справи.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що спірний автомобіль сторони набули в період шлюбу, а тому він є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя й підлягає поділу в порядку статей 70, 71 СК України. Оскільки ОСОБА_2 розпорядився автомобілем на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_1 , передавши спірний автомобіль за договором застави, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , і доказів того, що автомобіль перебуває у позивача, відповідач також не надав, ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на нормах законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

Щодо судових витрат

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська