ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 145/1089/19

провадження № 61-13767св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 червня 2025 року у складі судді Копилової Л. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Матківської М. В.,

Панасюка О. С.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу дубліката судового наказу.

Заява мотивована тим, що 08 серпня 2019 року Тиврівський районний суд Вінницької області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи

з 01 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_1 вказувала, що оригінал судового наказу втрачено при пересиланні. Боржник взагалі не сплачує аліменти. А тому виникла необхідність у зверненні судового наказу до виконавчої служби для примусового виконання.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила видати дублікат судового наказу, виданого 08 серпня 2019 року Тиврівським районним судом Вінницької області у справі № 145/1089/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01 липня

2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 червня

2025 року заяву задоволено.

Видано дублікат судового наказу, виданого Тиврівським районним судом Вінницької області 08 серпня 2019 року у справі № 145/1089/19 в частині стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи з 01 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвала мотивована тим, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено, а підставою для видачі судом дубліката судового наказу є лише сам факт його втрати незалежно від причин втрати. Оскільки відповідно до витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження судовий наказ від 08 серпня 2019 року не перебуває на виконанні у державній виконавчій службі, суд вважав, що подана заява про видачу дубліката судового наказу підлягає задоволенню.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 червня 2025 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

03 листопада 2025 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням нової редакції касаційної скарги, просить скасувати ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 червня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. Суди не дослідили, якими саме доказами підтверджуються аргументи ОСОБА_1 про те, що судовий наказ було втрачено при пересиланні.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Тиврівського районного суду Вінницької області.

29 грудня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволенняз таких підстав.

Фактичні обставини справи

08 серпня 2019 року Тиврівський районний суд Вінницької області у справі

№ 145/1089/19 видав судовий наказ, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки -

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнув

з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 192,10 грн.

18 вересня 2019 року ОСОБА_1 отримала цей судовий наказ.

Постановою державного виконавця Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 07 жовтня 2019 року судовий наказ № 145/1089/19, виданий

08 серпня 2019 року Тиврівським районним судом Вінницької області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки -

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття повернено стягувачу.

Звертаючись до суду із заявою про видачу дубліката судового наказу,

ОСОБА_1 вказувала, що оригінал судового наказу втрачено при пересиланні.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є судові накази.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України,

а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню судові накази.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (частина третя статті 160 ЦПК України).

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що судовий наказ є одночасно і судовим рішенням, і виконавчим документом, що дає змогу стягувати грошові суми або витребовувати майно без потреби у видачі окремого виконавчого листа, набираючи чинності та підлягаючи примусовому виконанню відразу після видачі.

Як указано в підпункті 17.4 пункту 17 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виданий він може бути лише за умови, якщо

у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня

2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Водночас, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Чинним законодавством передбачена можливість видачі дубліката виконавчого документа лише у разі дотримання або ж поновлення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (постанова Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 2-3552/10 (провадження

№ 61-13845св21)).

У постановах Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, від 15 червня 2022 року у справі № 2-5062/10, від 11 квітня 2024 року у справі

№ 1519/2-4707/11 зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа

у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Видача дубліката виконавчого документа пов`язується з його втратою та можлива в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання або за умови поновлення такого строку судом у разі його пропуску. У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання

з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частини перша статті 433 ЦПК України). Єдиною та необхідною підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання

є наявність в особи поважних причин його пропуску. Встановлення судом факту пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання

і непоновлення його судом є підставою для відмови у задоволенні заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Таким чином, під час вирішення питання щодо можливості видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення стягувача до суду з такою заявою обов`язковим та визначальним є питання з`ясування обставин, чи подана така заява заявником у строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання (див. ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року, провадження № 14-21цс24).

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 754/4690/17 (провадження № 61-19320св21) зроблено висновок, що «при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник, відповідно до статей 12, 13, 76-84 ЦПК України, повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили».

Конституційний Суд України в Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 вказав, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Встановивши, що судовий наказ, виданий 08 серпня 2019 року Тиврівським районним судом Вінницької області у справі № 145/1089/19, не перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби, строк на його пред`явлення до виконання не пропущений, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що виконавчий документ втрачено та, як результат, дійшов правильного висновку про наявність підстав для видачі дубліката судового наказу.

Доказів того, що судовий наказ від 08 серпня 2019 року не втрачений та перебуває на виконанні, ОСОБА_2 не надав.

У справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсі.

Доводи касаційної скарги вказаних вище висновків судів не спростовують і не дають підстав уважати, що суди порушили норми процесуального права, про що зазначено у касаційній скарзі, по суті зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися

в оцінку доказів.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області від

06 червня 2025 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року- без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 червня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська