провадження № 22-ц/824/2929/2026
головуючий у суді І інстанції Кордюкова Ж.І.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадео право» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадео право» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що 4 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася за правовою (правничою) допомогою до ТОВ «Амадео право» з приводу оскарження постанов про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху, та між ними був укладений договір про надання юридичних послуг № від 4 квітня 2024 року, відповідно до якого виконавець зобов`язався за дорученням замовника, надати юридичні послуги, зазначені у п. 1.2. цього договору, для чого зобов`язався вчинити юридичні та інші пов`язані з цими діями в обсязі, обумовленому в цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2. договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні юридичні послуги: підготовка процесуальних документів: запит до державної прикордонної служби України; запит до ГУНП в м. Києві; заява до сервісного центру м. Києва та позовна заява до суду.

На виконання умов договору позивачем було сплачено 12 200 грн.

Не зважаючи на підписаний акт виконаних робіт, ТОВ «Амадео право» не виконало умови договору в повному обсязі, а саме, не підготувала позовну заяву до суду.

16 лютого 2025 року позивач звернулася з заявою до відповідача про надання на її адресу всіх наявних документів по її справі, а також з заявою до суду та відмову по ній.

Також на адресу відповідача позивачем була спрямована заява від 26 лютого 2025 року про розірвання договору про надання юридичних послуг №3 від 4 квітня 2024 року, повернення попередньої передоплати та компенсації моральної шкоди.

16 березня 2025 року на адресу позивача відповідачем був направлений лист, в якому зазначено, що відповідач виконав всі обов`язки за договором.

Також до зазначеного листа відповідач додав наступні документи: запит до Державної прикордонної служби України; запит до Державної митної служби України; запит до Головного сервісного центру МВС; клопотання до Київського окружного адміністративного суду про розгляд справи за відсутності сторони по справі.

Проте відповідач по справі не виконав вимоги до договору, а саме не підготував позовну заяву до суду, а замість цього підготував клопотання про розгляд справи за відсутності сторони по справі, що не є тотожнім позовній заяві про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень за порушення правил дорожнього руху. Також відповідачем підготовлено клопотання про розгляд справи за відсутності сторони по справі не до місцевого суду, а до Київського окружного адміністративного суду, який не розглядає такі справи.

Більш того, підготовка запиту до Державної митної служби України договором від 4 квітня 2024 року не передбачалася.

Оцінуючи критерії співмірності та розумності наданих послуг за договором про надання юридичних послуг №3 від 4 квітня 2024 року замовник оцінює підготовку процесуальних документів, а саме запитів до Державної прикордонної служби України та до ГУНП в м. Києві, заяви до сервісного центру у м. Києві у розмірі 2 200 грн, та 10 000 грн за складання позовної заяви, яка повинна була містити п`ять вимог немайнового характеру.

У зв`язку з ненаданням юридичних послуг з підготовки позовної заяви до суду виконавець повинен повернути замовнику 10 000 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання юридичних послуг №3 від 4 квітня 2024 року позивачу була спричинена моральна шкода у розмірі 100 000 грн, яка полягає в реалізації свого законного права на керування транспортними засобами, яка є дуже важливим в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складається з судового збору у розмірі 1 211,20 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн.

Просив:

стягнути з ТОВ «Амадео право» матеріальну шкоду у розмірі 10 000 грн на користь ОСОБА_1 за невиконання договору про надання юридичних послуг від 4 квітня 2024 року №;

стягнути з ТОВ «Амадео право» моральну шкоду у розмірі 100 000 грн на користь ОСОБА_1 за невиконання договору про надання юридичних послуг від 4 квітня 2024 року №;

стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Головченко Артем Олександрович звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що не зважаючи на підписаний акт виконаних робіт ТОВ «АМАДЕО ПРАВО» не виконало умови договору в повному обсязі, а саме до сьогоднішнього дня не підготувала позовну заяву до суду. Матеріали справи не містить Інформаційної записки, заповненої замовником власноручно, яка є невід`ємною частиною договору відповідно до вимог пункту 5.3 Договору.

Зазначає, що відповідач по справі відповідаючи на заяву від 26 лютого 2024 року про розірвання договорупро надання юридичних послуг № від 4 квітня 2024 року, повернення попередньої передоплати та компенсація моральної шкоди надав документи зовсім по іншому договору № від 6 травня 2024 року, до якого у позивача претензій немає.

Вважає, що підписання акта приймання-передачі сторонами не може свідчити про належне виконання договору.Надане відповідачем по справі клопотання про розгляд справи за відсутності сторони до Київського окружного адміністративного суду, не може підмінювати складання позовної заяви до суду, оскільки це є два різні процесуальні документи по суті.

Відзив н апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Головченко Артем Олександрович просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції.

За таких обставин та керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказувала на неналежне надання ТОВ «Амадео Право» юридичних послуг за договором, посилаючись на те, що відповідачем не було підготовлено позовну заяву до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач підготував передбачені договором процесуальні документи та передав їх позивачу, про що свідчить підписаний обома сторонами Акт приймання-передачі від 4 квітня 2024 року за договором № від 4 квітня 2024 року. Оскільки суд не встановив неналежного виконання відповідачем умов договору, а позивач не надав доказів погодження інших конкретних послуг, ніж ті, що зафіксовані в договорі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 4 квітня 2024 року між ТОВ «Амадео Право» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання юридичних послуг № .

Згідно п. п. 1.1., 1.2. п. 1 Договору виконавець зобов`язується за дорученням замовника надати юридичні послуги, зазначені у п. 1.2. цього договору, для чого зобов`язується вчинити юридичні та інші пов`язані з ними дії в обсязі, обумовленому у цьому договорі. Замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні юридичні послуги: підготовка процесуальних документів: запит до державної прикордонної служби України; запит до ГУНП в м. Києві; заява до сервісного центру м. Києва та позовна заява до суду.

Сторони обумовили, що виконавець зобов`язаний підготувати проекти документів, зазначених у п. 1.2. Договору протягом 10 днів з моменту надання замовником необхідних відомостей та документів (п. п. 2.1.3 п. 2 Договору).

Послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами акта про надання юридичних послуг (п. п.3.1. п. 3 Договору).

Умовами п. п. 4.1. п. 4 Договору сторони встановили, що вартість послуг, вказаних у п. 1.2. цього договору, становить 12 200 грн.

Відповідно до п. 5.2. Договору виконавець не гарантує розгляд справи (звернення) державними, судовими та іншими органами свідомо на користь замовника, оскільки це не входить до компетенції виконавця.

Згідно з квитанцією від 4 квітня 2024 року позивачем сплачено ТОВ «Амадео Право» 12 200 грн.

Відповідно до акта приймання - передачі від 14 квітня 2024 року за договором № від 4 квітня 2024 року замовник та виконавець склали цей акт про те, що виконавець на підставі укладеного договору послуг виконав, а замовник прийняв наступне: запит до Державної прикордонної служби України; запит до ГУ НП в м. Києві; заява до сервісного центру м. Києва; позовна заява до суду. Загальна вартість послуг становить 12 200 грн. Послуги надані замовнику відповідно до акта у повному обсязі, замовник претензій щодо наданих послуг немає. Умови договору № від 4 квітня 2024 року виконано повністю та фактично.

Зазначений акт приймання - передачі від 14.04.2024 за договором № від 4 квітня 2024 року було підписано власноруч ОСОБА_1 .

16 лютого 2025 року ОСОБА_1 направила ТОВ «Амадео право» заяву, в якій просила надати усі наявні документи по її справі, а також останню подану до суду позовну заяву та відмову по ній.

26 лютого 2025 року ОСОБА_1 направила ТОВ «Амадео право» заяву про розірвання договору про надання юридичних послуг № від 4 квітня 2024 року, повернення попередньої передоплати та компенсація моральної шкоди. Зазначила, що не зважаючи на підписаний акт виконаних робіт ТОВ «Амадео право» не виконало умови договору в повному обсязі, а саме не підготувало позовну заяву до суду. Просила припинити надання послуг, розірвавши договірні відносини за договором про надання юридичних послуг за договором № від 4 квітня 2024 року, повернути ОСОБА_1 вартість попередньої оплати у розмірі 10 000 грн та компенсувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

16 березня 2025 року ТОВ «Амадео право» направило ОСОБА_1 лист, в якому зазначило, що виконавець надав усі юридичні послуги. Договір № про надання юридичних послуг від 4 квітня 2024 року вважатиметься таким, що припинив свою дію з 16 березня 2025 року, та вимоги щодо повернення коштів є безпідставними. До заяви було додано копії запитів до Державної прикордонної служби України; Державної митної служби України; Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ; клопотання до Київського окружного адміністративного суду про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії без участі позивача.

Отже спірні правовідносини виникли між сторонами у зв`язку з виконанням договору про надання послуг.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків є договором (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Досягнення сторонами вказаної домовленості законодавець визначає як момент укладення договору, при цьому розкриваючи зміст домовленості, в ч. 1 ст. 638 ЦК України акцентується увага на імперативній необхідності сторін в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000 №13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Згідно з частинами першою, другою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Як вже було встановлено вище, позивач звернулась до відповідача з метою отримання юридичних послуг з метою захисту свого права в суді, внаслідок чого між сторонами був укладений договір про надання юридичних послуг, у якому сторони узгодили всі істотні умови та визначили конкретні зобов`язання кожної зі сторін.

Згідно ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором надання послуг, предмет якого визначено ст. 901 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Статтею 905 Цивільного кодексу України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Так, як вбачається із акта приймання - передачі від 14 квітня 2024 року за договором № від 4 квітня 2024 року замовник та виконавець склали цей акт про те, що виконавець на підставі укладеного договору послуг виконав, а замовник прийняв наступне: запит до Державної прикордонної служби України; запит до ГУ НП в м. Києві; заява до сервісного центру м. Києва; позовна заява до суду. Загальна вартість послуг становить 12 200 грн.

В той же час, як вказує сторона позивача, не заважаючи на підписаний акт приймання - передачі від 14 квітня 2024 року, ТОВ «АМАДЕО ПРАВО» не виконало умови договору в повному обсязі, а саме до часу звернення позивачки із цим позовом так і не підготувало позовну заяву до суду.

Позивачка також вказує, що не дочекавшись позову від відповідача, 16 лютого 2025 року звернулася з заявою до ТОВ «АМАДЕО ПРАВО» про надання на її адресу всіх наявних документів по її справі, а також з останньою заявою до суду та відмову по ній.

Також матеріалами справи встановлено, що на адресу відповідача позивачем була спрямована заява від 26 лютого 2024 року про розірвання договору про надання юридичних послуг № від 4 квітня 2024 року, повернення попередньої передоплати та компенсація моральної шкоди.

16 березня 2025 року на адресу позивача відповідачем був направлений лист відповідь в якому зазначено про те, що відповідач по справі ТОВ «АМАДЕО ПРАВО» виконало всі обов`язки за договором «Про надання юридичних послуг» від 4 квітня 2024 року №, що підтверджується Актом приймання-передачі від 14 квітня 2024 року за договором «Про надання юридичних послуг» на суму 12 200 грн.

Також до зазначеного листа відповіді відповідач додав наступні документи:

- запит до Державної прикордонної служби України.

- запит до Державної митної служби України.

- запит до Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх справ.

- клопотання до Київського окружного адміністративного суду про розгляд справи за відсутності сторони по справі.

В той же час, як зазначалося вище, відповідно до п.1.2 Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні юридичні послуги:

- підготовка процесуальних документів, а саме;

- запит до державної прикордонної служби України;

- запит до ГУНП в м. Києві;

- заява до сервісного центру м. Києва;

- позовна заява до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позовної заяви про те, що відповідач по справі не виконав вимоги договору «Про надання юридичних послуг» від 4 квітня 2024 року №, а саме не підготував позовну заяву до суду, а замість цього підготував клопотання про розгляд справи за відсутності сторони по справі, що не є тотожнім позовній заяві про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень за порушення ПДР України.

Стороною відповідача такі доводи не спростовано. На спростування доводів позову так і не надано доказів написання позовної заяви та звернення до суду з позовною заявою. Копія позовної заяви на вимогу сторони позивача також не була направлена.

З відкритих джерел, а саме з Єдиного державного реєстру судових рішень апеляційним судом також не вдалось встановити, що сторона відповідача підготувала позовну заяву та зверталась із нею до суду.

Таким чином, у даній цивільній справі встановлено, що зобов`язання за договором про надання юридичних послуг відповідачем не було виконано належним чином, оскільки на зауваження замовника, виконавцем не було виправлено недоліки, а надані послуги, зазначені у акті приймання-передачі виконавець не виконав в повному обсязі.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

На переконання колегії суддів, відповідач, який є виконавцем послуг, отримавши від замовниці зауваження щодо наданих послуг, повинен був усунути недоліки, надавши замовниці послуги тієї якості, в тому обсязі та в строки, які узгоджені сторонами в укладеному договорі. Однак, відповідач, який є виконавцем послуг, отримавши повну оплату за договором, не надав той обсяг юридичних послуг, який замовлений ОСОБА_1 та був узгоджений у Договорі. Стороною відповідача надавались копії документів (запитів), однак жодного разу не було надано копії позовної заяви, чи доказів виготовлення такого документа.

Таким чином, колегія судів вважає, що позивач виконала взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного договору, сплативши вартість юридичних послуг, натомість відповідач, отримавши кошти за надання юридичної допомоги послуги надав неналежно та не в повному обсязі, а відтак заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Звертаючись до суду, позивач вказувала, що сплатила за договором про надання правничої допомоги 12 200 грн, в той же час просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Як убачається зі змісту умов договору, розмір оплати стосовно виготовлення кожного документу не обумовлено.

Сторона відповідача заявлений позивачем розмір не спростувала, а тому колегія суддів вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 10 000 грн за неналежне виконання умов договору про надання правничого допомоги. Підстав вважати такий розмір за неналежне виконання договірних зобов`язань нерозумним та недоведеним у суду апеляційної інстанції немає.

Також сторона позивача вказує, що у зв`язку з неналежним виконання умов договору про надання юридичних послуг № від 4 квітня 2024 року замовнику була спричинена моральна школа у розмірі 100 000 грн, яка полягає у реалізації свого законного права на керування транспортними засобами, яке є дуже важливим в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Відповідно до п. 25-1 Постанови КМУ «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» від 8 травня 1993 року № 340 передбачено, що обмін посвідчення водія, виданого особі вперше, після закінчення строку його дії проводиться без складення іспитів за умови вчинення особою протягом двох років з дня видачі такого посвідчення не більше двох адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та невчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України. У разі вчинення особою протягом двох років з дня видачі вперше посвідчення водія трьох і більше адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху або визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286Кримінального кодексу України, без застосування до неї позбавлення права на керування транспортними засобами обмін такого посвідчення здійснюється із складенням теоретичного та практичного іспитів у територіальному сервісному центрі МВС.

Як зазначала позивачка, з 13 квітня 2023 року вона не має права керувати транспортними засобами, оскільки сплинув термін дії посвідчення подія.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України», зазначається, що обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків моральні характеру. (Постанова ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц)

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивно цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно і наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Компенсація моральної шкоди за порушення цивільно-правового договору може бути стягнута на підставі статті 23 ЦК України навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено та не містять таких вказівок норми ЦК України чи іншого закону, що регулюють відповідний вид договору (ухвала КЦС ВС від 13 листопада, 2019 року у справі № 216/3 521/16-ц (провадження № 61- 28299св18).

На переконання колегії суддів, є обґрунтованими доводи позову, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у неможливості користуватися власним транспортним засобом, необхідністю користуватися у термінових випадках послугами таксі для себе та членів своєї родини, та необхідністю звертатися до органів поліції і суду за захистом своїх порушених прав витрачати час для того щоб відповідач виконав вимоги договору і закону, тому існують умови для компенсації моральної шкоди.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід визнати такими, що знайшли своє підтвердження, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції також підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення.

Розмір моральної шкоди не визначений на законодавчому рівні, а віднесений на розсуд суду. У свою чергу, враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань та негативних емоцій, яких зазнала позивач внаслідок дій відповідача, з урахуванням того, що з квітня 2023 року позивачка не має права керувати транспортними засобами та з урахуванням вимог розумності і справедливості колегія суддів вважає, що на користь позивача із відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 20 000 грн.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У суді першої інстанції, заявлено позов на загальну суму 110 000 грн, із яких задоволенню підлягають 30 000 грн, що складає 27,27 % від суми позовних вимог.

Позивачкою при зверненні до суду із позовом було правильно сплачено судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн (а.с. 49) та при зверненні із апеляційною скаргою сплачено 1 816,80 грн (а.с.92), що разом становить 3 028 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 825,74 грн (3 028*27,27/100%).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадео право» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадео право» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 10 000 (десять тисяч) грн матеріальної шкоди, 20 000 (двадцять тисяч) грн моральної шкоди та судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 825 (вісімсот двадцять п`ять) грн 74 коп.

В решті вимог позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба