Провадження № 2/161/2748/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Черняка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Коллект Центр» через свого представника звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №217, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 2100 грн.

Того ж дня, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №185, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 5900 грн.

10.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №802, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 1200 грн.

19.04.2021 року ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №-66866, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 2000 грн.

Відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань за вказаними договорами.

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно якого право вимоги до відповідача за договорами №217, №185, №802 перейшло до нового кредитора.

10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за вказаними договорами.

06.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 06-10/21, за яким товариство набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №-66866.

На підставі договору №10-01/2023 від 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача.

Станом на дату звернення позивача до суду загальний розмір заборгованості останньої становить 142 692,69 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також суму понесених судових витрат.

Заочним рішенням суду від 23.09.2025 року позов було задоволено частково.

Ухвалою суду від 27.01.2026 року вказане рішення було скасовано, справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

11.02.2026 року на адресу суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 (піклувальника ОСОБА_1 ), в якому останній зазначає, що ОСОБА_1 згідно рішення суду від 19.06.2020 року було визнано обмежено дієздатною та встановлено над нею піклування. Особа може самостійно вчиняти лише дрібні побутові правочини, інші дії може здійснювати лише за згодою піклувальника. Такої згоди на укладення кредитних договорів від 07.04.2021 року, 10.04.2021 року, 19.04.2021 року ОСОБА_2 не надавалось. Позивач перед їх укладенням не перевірив належним чином обсяг дієздатності позичальника. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності. Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Судом встановлено, що 07.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №217, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 2100 грн. строком на 17 днів зі сплатою процентів за користування коштами. Договір укладено в електронній формі (а.с.36-39).

Того ж дня, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №185, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 5900 грн. строком на 17 днів зі сплатою процентів за користування коштами. Договір укладено в електронній формі (а.с.32-35).

10.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №802, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 1200 грн. строком на 15 днів зі сплатою процентів за користування коштами. Договір укладено в електронній формі (а.с.28-31).

19.04.2021 року ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №-66866, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 2000 грн. строком на 14 днів зі сплатою процентів за користування коштами. Договір укладено в електронній формі (а.с. 23-27).

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно якого право вимоги до відповідача за договорами №217, №185, №802 перейшло до нового кредитора (а.с.64-73).

10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за вказаними договорами.

06.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 06-10/21, за яким товариство набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №-66866 (а.с.59-63).

На підставі договору №10-01/2023 від 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача (а.с.74-76).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Відомості про виконання зобов`язань відповідачем матеріали справи не містять.

Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2020 року у справі № 161/20102/19 ОСОБА_1 визнано обмежено дієздатною, встановлено над нею піклування та призначено їй піклувальника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (встановлено згідно даних АСДС).

Вказане ріщення набрало законної сили 07.08.2020 року та є чинним на дату розгляду справи.

Презумпція правомірності правочину підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), де зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У відповідності до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно зі статтею 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом положень статтей 36, 37 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім`ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов`язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється ЦПК України.

Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Правовими наслідками обмеження цивільної дієздатності фізичної особи є те, що над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування.

Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може самостійно вчиняти лише дрібні побутові правочини.

Правочини щодо розпорядження майном та інші правочини, що виходять за межі дрібних побутових, вчиняються особою, цивільна дієздатність якої обмежена, за згодою піклувальника.

Відмова піклувальника дати згоду на вчинення правочинів, що виходять за межі дрібних побутових, може бути оскаржена особою, цивільна дієздатність якої обмежена, до органу опіки та піклування або суду.

У ст. 31 ЦК України визначено, що правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення розглядуваних кредитних договорів дієздатність ОСОБА_1 була обмежена за рішенням суду. Водночас, особі також призначено піклувальника .

Правочини, вчинені ОСОБА_1 , враховуючи розмір кредитів та умови кредитування, не можуть вважатися дрібними побутовими правочинами, у зв`язку з чим вони потребували погодження піклувальника - ОСОБА_2 .

Підтвердження щодо надання такого погодження станом на дату укладення кредитних договорів або подальшого їх схвалення піклувальником матеріали справи не містять.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 223 ЦК України правочин, який вчинила фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, за межами її цивільної дієздатності без згоди піклувальника, може бути згодом схвалений ним у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення правочин за позовом піклувальника може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що він суперечить інтересам самого підопічного, членів його сім`ї або осіб, яких він відповідно до закону зобов`язаний утримувати.

Враховуючи наведене, підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо клопотання сторони відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Загальний строк позовної давності (3 роки) фактично не нараховувався з 02.04.2020 року по 03.09.2025 року (включаючи карантинні обмеження та воєнний стан) (положення Закону України № 4434-IX від 14 травня 2025 року «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності».

Крім того, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову (правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС від 22.05.2018 по справі №369/6892/15-ц).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, ст.ст.30, 31, 36, 37, 203 ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306; ).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення суду складено 17 лютого 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк