ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 396/2423/24

провадження № 61-11434св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Новоукраїнської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боруш Андрій Олександрович, на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, в складі судді Цесельської О. С., від 11 березня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду, в складі колегії суддів: Єгорової С. М., Карпенка О. Л., Письменного О. А., від 29 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком.

2. Позов мотивований тим, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу.

3. Зазначає, що після припинення відносин між сторонами їхня неповнолітня дочка постійно проживає разом з ним по АДРЕСА_1 .

4. Стверджує, що увесь час самостійно виховує, утримує та матеріально забезпечує дитину без участі відповідачки, яка проживає за межами України, участі у вихованні та утриманні дочки не бере.

5. Наголошує, що саме він забезпечує гармонійний фізичний, психологічний та інтелектуальний розвиток дитини, з 2021 року одноособово спілкується із педагогами щодо успішності навчання дочки, цікавиться її шкільним життям, бере активну участь у її вихованні та забезпеченні, супроводжує дочку до місця навчання.

6. Наразі він здійснює збір та підготовку документів для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, встановлених абзацом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (самостійне виховання дитини віком до 18 років).

7. З огляду на викладене, просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт самостійного виховання та утримання ним дитини віком до 18 років, а саме дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст оскаржених судових рішень

8. Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області

від 11 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 29 липня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

9. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що надані позивачем докази свідчать про факт проживання неповнолітньої дочки разом з батьком, який ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні дитини та утриманні дитини.

10. Суд вказав, що факт самостійного виховання позивачем дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом.

11. Суд виснував, що встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у заяві.

12. Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову в позові, апеляційний суд також вказав, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували, що в питанні виховання чи утримання дитини матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації своїх прав. Утримання та виховання дочки батьком є його обов`язком визначеним законом та не потребує встановлення з тією метою, про яку зазначив ОСОБА_1 .

13. Крім того, позивач посилаючись на те, що дочка перебуває на його повному утриманні, не надав доказів, які підтверджують його доходи. Також відсутні докази перебування відповідачки за кордоном, позбавлення її батьківських прав чи стягнення аліментів на утримання дитини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Боруш А. О., просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15. У вересні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Боруш А. О., подав касаційну скаргу на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 липня 2025 року.

16. Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у вересні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

17. Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

18. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16, постановах Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 638/14616/18, від 02 жовтня 2024 року

у справі № 333/7023/23, від 09 жовтня 2024 року у справі № 363/4834/23,

від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23, від 02 квітня 2025 року

у справі № 127/3622/24 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

19. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до увагу думку дитини, яка пояснила, що з матір`ю не спілкується та не підтримує відносин з 2021 року, виключно батько приділяє їй належну увагу, повністю забезпечує, відвідує батьківські збори, а матір не бере участі у її житті.

20. Вважає, що окрім думки дитини, факт її одноособового виховання та утримання позивачем підтверджено письмовими доказами і показами свідків.

21. Зазначає, що удосконалюючи законодавство в умовах воєнного стану, законодавець передбачив встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення у судовому порядку, що унеможливлює встановлення цього юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22. Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 23 липня 2024 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

23. Згідно з витягами з реєстру територіальної громади:

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Дата реєстрації - 02 липня 2024 року; ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Дата реєстрації - 16 листопада 2012 року.

24. Відповідно до копії акта обстеження умов проживання від 02 серпня

2024 року № 100, складеного начальником Служби у справах дітей Новоукраїнської міської ради Корненком С . О., головним спеціалістом Служби у справах дітей Новоукраїнської міської ради та директором Новоукраїнського МЦСС проведено обстеження умов проживання батька - ОСОБА_1 та дочки - ОСОБА_3 , 2009 року народження, які проживають в АДРЕСА_1 , власником домоволодіння є матір дитини - ОСОБА_2 . Умови проживання визнано належними, у кімнатах чисто, одягом і засобами гігієни дитина забезпечена. Батько тимчасово не працює та має дохід з ведення домашнього господарства.

25. Згідно з копією довідки директора Новоукраїнського ліцею

№ 4 Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області Л. Червоненко (без реквізитів/дати/вихідного номеру), ОСОБА_3 , учениця 9-А класу, регулярно відвідує заняття у ліцеї. Дитина завжди гарно одягнена, доглянута, супроводжується до школи лише батьком, батько приймає активну участь у її шкільному житті, матір не приймає участі у шкільному житті з 2021 року, не відвідує батьківські збори.

26. Відповідно довідки сімейного лікаря Л. Фоменко (без реквізитів/дати/вихідного номеру), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пацієнтом КНП «Новоукраїнська міська лікарня» та має укладену декларацію із сімейним лікарем Фоменко Л. А . Батько ОСОБА_3 з 2021 року дотепер самостійно забезпечує дитину необхідним медичним доглядом, постійно турбується про стан її здоров`я та регулярно приводить дочку на медичний огляд та обстеження без участі матері дитини.

27. Допитані у судовому засіданні в суді першої інстанції свідки

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили, що добре знають ОСОБА_1 , який проживає разом з дочкою ОСОБА_3 , 2009 року народження, самостійно виховує та утримує її. Мати дівчинки з ними не проживає з 2021 року та не цікавиться життям дитини.

28. Під час судового розгляду неповнолітня ОСОБА_3 пояснила, що з матір`ю не спілкується та не підтримує стосунків з 2021 року. Матір не приймає участі у її житті. Вона мешкає з батьком, який приділяє їй належну увагу, повністю забезпечує, відвідує батьківські збори.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

29. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

30. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

31. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

32. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

33. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

34. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

35. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

36. Згідно з положеннями частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

37. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

38. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

39. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

40. Ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

41. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

42. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

43. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

44. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

45. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

46. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

47. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (див. постанову Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).

48. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

49. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

50. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

51. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дослідивши обставини справи та надані докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків і судом не встановлено обставин, які б підтверджували, що ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав або з неї стягнуто аліменти на утримання дочки рішенням суду, яке вона не виконує.

52. Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду з цим позовом,

ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 перебуває за кордоном і участі у вихованні та утриманні дочки не бере.

53. Проте у матеріалах справи відсутня інформація про перебування відповідачки за межами України. ОСОБА_1 не звертався до суду з клопотанням про витребування з Державної прикордонної служби України відповідних даних про перетин ОСОБА_2 кордону.

54. Більше того, з письмових пояснень Служби у справах дітей Новоукраїнської міської ради від 10 лютого 2025 року № 41/01-22 наданих суду першої інстанції (а.с. 69), вбачається, що у липні 2024 року

ОСОБА_2 надавала згоду ОСОБА_1 на визнання батьківства щодо її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ., ІНФОРМАЦІЯ_1 . 02 липня 2024 року ОСОБА_2 надала згоду на реєстрацію ОСОБА_1 у своєму домоволодінні, за адресою: АДРЕСА_1 , в якому мешкає неповнолітня ОСОБА_3 . У разі призову ОСОБА_1 на військову службу підчас мобілізації, його неповнолітня дочка не буде позбавлена батьківського піклування за наявності матері - ОСОБА_2 , яка не позбавлена батьківських прав і є законним представником своєї дитини.

55. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків суду першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

56. Доводи касаційної скарги щодо ігнорування думки неповнолітньої ОСОБА_3 , є помилковими, оскільки суди попередніх інстанцій надали їй відповідну оцінку в сукупності із дослідженими доказами.

57. З урахуванням встановлених обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16, постановах Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 638/14616/18,

від 02 жовтня 2024 року у справі № 333/7023/23, від 09 жовтня 2024 року у справі № 363/4834/23, від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23,

від 02 квітня 2025 року у справі № 127/3622/24, на які позивач посилався в касаційній скарзі.

58. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

59. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija

v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

60. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.

61. Відповідно до першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боруш Андрій Олександрович, залишити без задоволення.

2. Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області

від 11 березня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду

від 29 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович