КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/4398/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Горбенко Н. О.

від 15 жовтня 2025 року

у цивільній справі № 759/14914/25 Святошинського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 22.09.2007 вони уклали шлюб, від якого сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначав, що наразі сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, тому вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини. За переконанням ОСОБА_2 , примирення є неможливим, тому просив строк на примирення подружжя не надавати.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2025 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 22 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 227 - розірвано.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, позовну заяву залишити без розгляду. Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував клопотання про відкладення розгляду справи, не прийнявши відповідного процесуального рішення за наявності поважних причин неявки. Звертає увагу на те, що відповідачка перебувала на стаціонарному лікуванні, а її адвокат брала участь у засіданні у Вищому антикорупційному суді, що підтверджувалося належними доказами. Наголошує, що розгляд справи за таких обставин призвів до порушення принципу змагальності та рівності сторін, суд позбавив її права на судовий захист та можливість надати пояснення по суті спору. Крім того, вказує на суттєве порушення норм щодо представництва позивача. Зазначає, що позовна заява підписана адвокатом, хоча сімейне законодавство, на думку апелянта, не передбачає інституту представництва у справах про розірвання шлюбу. Посилається на особистий характер сімейних правовідносин та неможливість делегування повноважень на подання такої заяви. Також посилається на п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007, стверджуючи, що правила про представництво на ці правовідносини не поширюються. Звертає увагу на те, що реєстрація шлюбу через представника заборонена, що свідчить про виключно особисту природу волевиявлення. Окрім цього, апелянт ставить під сумнів належність підтвердження повноважень адвоката ордером у даній категорії справ. Вважає, що рішення ухвалене при неповному з`ясуванні обставин справи та підлягає скасуванню.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, надіславши заяву про розгляд справи без його участі (та представника) у якій просив залишити судове рішення без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не впивають на законність рішення суду першої інстанції.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники не з`явивлись.

Від адвоката Кірсік С. В., в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідачки та її представника, посилаючись на неможливість їх явки в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 22 вересня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місті Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 227, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (виданого повторно).

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (виданого повторно), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а примушування до шлюбних відносин є неприпустимим. Встановивши, що сторони проживають окремо, припинили спільне господарство та фактично не підтримують шлюбних відносин, суд дійшов висновку про стійкий розлад подружніх стосунків. Суд зазначив, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам сторін та їхньої неповнолітньої дитини. Розглядаючи клопотання про відкладення, суд виходив із достатності наявних у справі матеріалів для вирішення спору по суті без участі представників. Врахувавши категоричну відмову позивача від примирення та тривалість перебування справи у провадженні, суд визнав за недоцільне надання додаткового строку для примирення. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню відповідно до ст. 112 СК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права на свободу та особисту недоторканність. Верховний Суд у постанові від 29.11.2023 у справі № 202/4449/22 наголосив, що основним завданням суду є вирішення спору, а не примусове утримання осіб у шлюбі, якщо одна зі сторін категорично заперечує проти цього.

Щодо доводів апелянта про порушення її права бути почутою через відмову у відкладенні справи, колегія суддів зазначає таке. Справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, що передбачає особливий порядок розгляду з метою швидкого вирішення спору. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка була належним чином повідомлена про відкриття провадження, скористалася своїм правом на подання письмових заперечень та клопотання про примирення, де детально виклала свою позицію.

Суд першої інстанції розглянув вказані клопотання у встановленому законом порядку та вмотивовано відмовив у наданні строку на примирення, врахувавши категоричну позицію позивача. Правовий висновок щодо надання строку на примирення (постанова Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 127/16963/22-ц) вказує, що застосування цього інституту не повинно мати формальний характер. Якщо позивач наполягає на розірванні шлюбу після спливу певного часу з моменту відкриття провадження, примусове відкладення розгляду чи надання строку на примирення лише за клопотанням іншої сторони без згоди позивача суперечить засадам добровільності шлюбу.

Відтак, право відповідачки на висловлення своєї думки та представлення доказів було повністю забезпечено через письмові процедури спрощеного провадження, а її фізична неявка, як і неявка представникане перешкоджала об`єктивному розгляду справи.

Щодо доводів про неможливість підписання позову представником, колегія суддів відхиляє їх як такі, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права. Верховний Суд у постанові від 09.07.2020 у справі № 754/4560/17 роз`яснив, що норми ЦПК України не містять заборони на підписання позовної заяви про розірвання шлюбу представником (адвокатом) за наявності у нього відповідних повноважень. Особистий характер правовідносин подружжя стосується матеріального права на припинення шлюбу, проте не обмежує процесуальне право особи на звернення до суду через уповноваженого правника. Посилання апелянта на п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 є нерелевантним, оскільки воно стосується неможливості реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС через представника, а не ініціювання судового процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Будь-яких процесуальних порушень, які б могли бути підставою для скасування рішення, колегією суддів не встановлено. Суд першої інстанції діяв у межах дискреційних повноважень, забезпечивши баланс між правом сторін на участь у розгляді та обов`язком суду розглянути справу у розумні строки. Враховуючи, що сім`я сторін розпалася остаточно, а позивач не має наміру відновлювати шлюбні відносини, рішення про розірвання шлюбу є правильним по суті та відповідає вимогам статей 110-112 СК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 лютого 2026 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов