Провадження № 2-з/206/2/26
УХВАЛА

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Суддя Самарського районного суду міста Дніпра Плінська А.В., розглянувши заяву представника позивача-адвоката Шурина Ігоря Васильовича, яка подана в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна про визнання договору довічного утримання недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду міста Дніпра на підставі ухвали Соборного районного суду міста Дніпра від 17 листопада 2025 року про передачу справи за підсудністю надійшов вищевказаний позов.

Одночасно із позовом надійшла заява про забезпечення позову, шляхом :

- накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав:020);

- заборони ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівлі-продаж, міна, оренда, виділ часток та інші) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно у будь-який спосіб;

- заборонити державному реєстратору або приватному нотаріусу вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку та інші дії, передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову у цій справі.

Заява мотивована тим, що предметом спору є договір довічного утримання який був укладений між дружиною позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . За вказаним договором набувачу ОСОБА_2 була передана у власність квартира АДРЕСА_1 . Віжчужувана квартира належала ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача померла. Позивач вважає вказаний договір недійсним, а майно яке було передано за ним таким, що підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння. Враховуючи, що відповідач на теперішній час є фактичним власником спірного нерухомого майна, то вона в будь-який час може його відчужити чи розпорядитися ним в інший спосіб, що у свою чергу унеможливить чи утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно з ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є визнання недійсним договору довічного утримання від 13 червня 2025 року та витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

При забезпеченні позову суддя бере до уваги те, що не вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту може призвести до утруднення виконання майбутнього рішення суду.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом арешту майна, не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

При цьому суд звертає увагу, що забезпечення позову направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер.

Як вбачається з матеріалів справи 13 червня 2025 року між дружиною позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, за яким ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. та зареєстрований в реєстрі за №550.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Відповідно вищевказана квартира перейшла у власність набувача за договором довічного утримання ОСОБА_2 .

А тому, виходячи з викладеного, суд вважає, що наявні підстави для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому суд не вважає за доцільне вживати такі заходи забезпечення позову як заборона відповідачу або будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження чи переходу права власності, а також реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії , оскільки арешт як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном, та, відповідно, виключає можливість державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії по відношенню до вказаного майна.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі 567/459/23 від 24 липня 2024 року, згідно з яким при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним.

З огляду на викладене, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України, не вирішувати на даному етапі питання про визначення зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст. 149-153, 154, 157, 258-260, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача-адвоката Шурина Ігоря Васильовича, яка подана в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна про визнання договору довічного утримання недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав:020).

В решті вимог заяви - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали для виконання направити до Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (адреса: м. Дніпро, вул. Старокозацька,56).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: А.В. Плінська