ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

16 лютого 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Погребня О.О., розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення,-

Встановив:

06 травня 2025 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення.

За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що позивач є потерпілим у кримінальному провадженні № 0000017, відомості про яке внесені до ЄРДР 15 січня 2025 року.

Позивач стверджує, що відповідач, ОСОБА_2 , перебуваючи поруч з Фастівським академічним ліцеєм № 9 по вулиці Тараса Шевченка, 51 в місті Фастові Київської області, діючи на ґрунті раптового виниклих неприязних відносин, заподіяв тілесні ушкодження позивачу, як потерпілому.

Внаслідок спричинення тілесних ушкоджень позивач, як потерпілий, переніс душевні страждання та в подальшому поніс витрати на лікування. Крім того, була зіпсованою належна позивачу куртка.

Вина відповідача у спричинення тілесних ушкоджень підтверджена Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2025 року у справі № 381/931/25, який набрав законної сили.

Під час розгляду кримінального провадження питання щодо відшкодування спричиненої майнової та моральної шкоди не було вирішеним.

У зв`язку із тим, що відповідач у добровільному порядку відмовляється компенсувати позивачу спричинену шкоду, позивач просить стягнути з відповідача 31 641 гривню 10 копійок, як компенсацію спричиненої майнової шкоди, що включає 27 641 гривню 10 копійок понесені витрати на лікування, 4 000 гривень вартість зіпсованої куртки.

Також позивач просить стягнути з відповідача 25 000 гривень для відшкодування спричиненої йому моральної (немайнової) шкоди.

19 травня 2025 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було відкрито провадження в цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду (а. с. 33-33, зворот).

11 червня 2026 року судом витребувано для огляду матеріали судової справи № 381/931/25 для огляду (а. с. 40).

Судові засідання не одноразово були відкладеними у зв`язку із наданням можливості ознайомитись учасникам судового засідання з витребуваними матеріалами кримінального провадження, виклику свідків, виклику експерта для надання пояснень.

В судовому засіданні позивач та його представниця адвокат Будова Н.М. заявлені позовні вимоги підтримали, зазначили, що факт нанесення тілесних ушкоджень позивачу внаслідок протиправних дій відповідача підтверджений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому, долученими до справи доказами, в тому числі і виписками з медичних документів, підтверджується факт спричинення позивачу струсу головного мозку та закритої черепно-мозкової травми після побиття відповідачем.

Не зважаючи на те, що спричинення саме цих тілесних ушкоджень безпосередньо у вироку суду не відображено, сукупність наданих доказів поза розумним сумнівом підтверджує отримання відповідних тілесних ушкоджень позивачем саме внаслідок його побиття відповідачем, а отже породжує у останнього обов`язок компенсувати витрати, пов`язані із лікуванням.

Позивач додатково надав пояснення щодо характеру та механізму нанесення тілесних ушкоджень, зокрема, вказав, що удари наносились, як кулаком, так і металевою палицею в область голови, що спричинило струс головного мозку та в подальшому обумовило потребу у проходженні лікування.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, стверджував, що не підтверджений прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та ушкодженням здоров`я позивача, зокрема, закритою черепно-мозковою травмою та струсом головного мозку, для лікування яких і були понесені витрати, заявлені позивачем до відшкодування.

Зокрема, згідно доводів представника відповідача, зазначені ушкодження здоров`я позивача, як потерпілого, не зазначені у якості наслідків протиправних дій відповідача, як обвинуваченого, у вироку суду, що набрав законної сили.

Далі, представник відповідача заперечував можливість стягнення з відповідача на користь позивача вартості пошкодженої куртки, так як до матеріалів справи не додано доказів придбання цієї куртки та її вартості.

Також, представник відповідача наполягав на тому, що не доведені обставини щодо спричинення моральної шкоди позивачу, як потерпілому, та розмір такої шкоди, що є підставою для відмови у позові в цій частині.

В судовому засіданні 05 грудня 2025 року була допитана, як свідок ОСОБА_4 , яка підтвердила обставини щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 ОСОБА_1 , зокрема, вказала, що удари наносились, в тому числі, в область голови та шиї кулаками, а також металевою палицею.

16 січня 2026 року в судовому засіданні приймав участь судовий експерт, що надавав висновки у кримінальному провадженні щодо характеру та локалізації спричинених ОСОБА_1 Тілесних ушкоджень.

Зокрема, експерт підтвердив, що ним дійсно були складені висновки від 10 та 24 січня 2025 року та був проведеним огляд позивача, як потерпілого. Експерт пояснив, що під час проведення огляду та складення ним висновків були враховані всі нанесені потерпілому травним та ушкодження. Висновки є повними. Під час огляду потерпілого, враховуючи надані ним пояснення та дослідженні медичні документи, струс головного мозку та закрита черепно-мозкова травма діагностовані не були.

На уточнююче питання представниці позивача, експерт відповів, що виключена ситуації, за якої він би не побачив при огляду потерпілого отриману ним черепно-мозкову травму (протокол судового засідання від 16 січня 2026 року).

Заслухавши вступні слова та пояснення учасників судового засідання, допитавши свідка та отримавши пояснення від експерта, дослідивши письмові матеріали справи, суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами та перейшов на стадію ухвалення судового рішення.

У відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладено до 16 лютого 2026 року до 16 години 00 хвилин.

Заслухавши вступні слова та пояснення учасників судового засідання, допитавши свідка та отримавши пояснення від експерта, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Так, судом встановлено, що 25 грудня 2024 року близько 20 годин 20 хвилин ОСОБА_2 , перебуваючи поруч з Фастівським академічним ліцеєм АДРЕСА_1 , діючи на ґрунті раптового виниклих неприязних відносин, заподіяв тілесні ушкодження позивачу, як потерпілому.

Зокрема, реалізуючи свій умисел, ОСОБА_2 , діючи умисно, взявши із автомобіля металеву палицю, та тримаючи її в правій руці, наніс ОСОБА_1 не менше 2 ударів в область живота, одного удару в область лівого стегна та одного удару в область спини, чим завдав ОСОБА_1 фізичного болю та спричинив тілесні ушкодження у вигляді саден та синців на животі, синця на спині та садна на стегні зліва, як відповідно до висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Зазначені обставини встановлені Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000017, відомості про яке внесені до ЄРДР 15 січня 2025 року (а. с. 6-8).

31 грудня 2024 року за результати огляду ОСОБА_1 було складено консультативний висновок спеціаліста, в якому встановлено діагноз - закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку (а. с. 14).

Згідно із випискою із медичної карки від 19 лютого 2025 року позивачу діагностовано стан після закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку (а. с. 18-18, зворот).

Позивачем до матеріалів справи долучені чеки, що підтверджують понесені ним витрати на лікування (а. с. 10-11, 20-22).

Також, позивачем надані фотографії ушкодженого верхнього одягу (а. с. 23-26).

В судовому засіданні було оглянуто матеріали кримінального провадження № 0000017, відомості про яке внесені до ЄРДР 15 січня 2025 року.

До матеріалів кримінального провадження долучені висновок спеціаліста № 40, складений спеціалістом в галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_5 , лікарем судово-медичним експертом ДСУ «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи». Дата початку проведення дослідження 28 грудня 2024 року, дата закінчення 10 січня 2025 року (а. п. 30-30, зворот, а. с. 123-124).

Згідно з зазначеним висновком спеціаліста, при проведенні обстеження ОСОБА_1 було виявлено наступні ушкодження: садна на спині і животі, синець на спині і садно на стегні, що виникли в результаті дії тупого (их) предмету (тів), близько 3-4 діб до моменту огляду та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Аналогічні за змістом висновки викладені щодо характеру і локалізації тілесних ушкоджень викладені у висновку експерта № 05/д, складеного ОСОБА_5 , лікарем судово-медичним експертом ДСУ «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи». Дата проведення дослідження з 22 січня 2025 року до 24 січня 2025 року (а. п. 33-34).

Таким чином, за результатами проведення дослідження отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , судовий експерт не підтвердив обставини щодо отримання потерпілим закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку.

Надаючи пояснення в судовому засіданні, експерт категорично наполягав на повноті наданих ним висновків та врахуванні медичної документації, представленої потерпілим.

В порядку статті 12 ЦПК України, судом неодноразово роз`яснювалось позивачу та його представниці право заявити клопотання про проведення судового медичної експертизи з метою з`ясування питання можливості отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку та закритої черепно-мозкової травми внаслідок нанесення ударів ОСОБА_2 25 грудня 2024 року.

В судовому засіданні представник позивача остаточно повідомила про те, що не буде ставити питання щодо проведення судово-медичної експертизи, мотивуюче це тим, що відсутні кошти на її проведення (протокол судового засідання від 06 лютого 2026 року).

Судом встановлено, що під час розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні питання про відшкодування спричиненої моральної та майнової шкоди не вирішувалось, цивільний позов у кримінальному провадженні заявленим не був.

Судом також встановлено, що відповідачем не вчинялись дії для відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням позивачу, як потерпілому.

Встановивши зазначені обставини, суд вважає, що правовідносини сторін спору урегульовані наступними правовими нормами, а також для регулювання цих правовідносин застосованими є відповідні роз`яснення, викладені в Постановах Пленуму ВСУ.

Так, згідно приписів пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно приписів частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини 2 цієї статті, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно приписів частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно приписів частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно присів частини 3 цієї статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 9 цієї Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Далі, згідно пункту 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна», покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Далі, згідно приписів статті 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу заявлених нею вимог і заперечень.

Згідно приписів частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно приписів частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно правової позиції, висловленої в Постановах Верховного Суду від 03 квітня 2024 року в справі № 372/3527/18, від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

З урахування встановлених обставин справи, норм, що регулюють спірні правовідносини, роз`яснень, висловлених в Постановах ВСУ та правових позицій ВС у релевантних спорах, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зокрема, суд вважає, що обставини нанесення тілесних ушкоджень відповідачем позивачу, як потерпілому, встановлені обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили та, відповідно, не потребують повторного доказування.

При цьому, суд зазначає, що у вказаному вище вироку суду не встановлено обставин спричинення позивачу відповідачем тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку.

Зазначені ушкодження здоров`я не були виявлені під час проведення досліджень та експертиз в межах кримінального провадження.

При цьому, експерт, який був викликаним в судове засідання для надання пояснень в межах цієї цивільної справи, категорично наполягав на повноті наданих ним висновків у кримінальному провадженні та зазначив, до під час огляду потерпілого струсу головного мозку та закриту черепно-мозкову травму діагностовано не було.

Суд зауважує, що позивачу та його представниці неодноразово було роз`яснено право заявити клопотання про призначення судово-медичної експертизи, однак від заявлення відповідного клопотання позивач та його представниця відмовились, мотивуючи це відсутністю коштів.

Тому, суд констатує, що сукупність зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів не підтверджує обстави спричинення позивачу відповідачем ушкоджень здоров`я у вигляді струсу головного мозку та закритої черепно-мозкової травми, а отже у передбаченому процесуальним законом порядку не доведено існування прямого причинно-наслідкового зв`язку між цими ушкодженнями здоров`я та наслідками у вигляді понесених витрат на лікування.

Суд критично оцінує досліджені в судовому засіданні консультативний висновок спеціаліста від 31 грудня 2024 року та виписку із медичної картки хворого від 19 лютого 2025 року, вважаючи, що вказані документи не підтверджують існування обставин щодо нанесення відповідачем позивачу, як потерпілому, тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку та закритої черепно-мозкової травми.

В цьому випадку суд надає перевагу отриманим в межах кримінального провадження висновку спеціаліста та висновкам експерта, який, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, не встановив відповідних ушкоджень здоров`я у потерпілого.

Повноту та правильність раніше наданих висновків експерт також підтвердив під час надання пояснень в судовому засіданні в цій цивільній справі.

Сторона позивача зазначені висновки експерта не спростувала і, як зазначалося вище, клопотання про призначення судово-медичної експертизи не заявила.

Тому, судом не встановлено наявності причинно-наслідкового зв`язку між понесеними позивачем витратами на лікування та спричиненими йому тілесними ушкодженнями, характер та тяжкість яких визначена у вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2025 року.

Отже, суд відмовляє у відшкодуванні витрат на лікування, понесених позивачем та не вбачає підстав для стягнення відповідних витрат з відповідача.

Далі, за відсутності доказів придбання куртки, її вартості та спричинення ушкоджень одягу саме внаслідок протиправних дій відповідача, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування вартості куртки.

Далі, суд погоджується з доводами позивача, що у зв`язку із ушкодженням його здоров`я внаслідок протиправних дій відповідача, він зазначав фізичного болю та страждання, що в силу приписів пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України є підставою для відшкодування спричиненої моральної шкоди.

При цьому, характер та обсяг завданих позивачу тілесних ушкоджень, а також спосіб їх нанесення та глибина пережитих у зв`язку із цим страждань свідчать про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 25 000 гривень, як компенсація спричиненої моральної шкоди.

Визначаючи розмір компенсації спричиненої позивачу моральної шкоди, суд в силу приписів статті 13 ЦПК України не виходить за межі заявлених позовних вимог.

В цьому випадку, на думку суду, розмір визначеної суми відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, в повній мірі сприятиме відшкодуванню понесених позивачем немайнових втрат на не призведе до безпідставного збагачення останнього.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги були часткового задоволені судом, з відповідача в дохід державного бюджету України підлягає стягненню 1 211,20 гривні, розмір мінімальної ставки для сплати судового збору за позовними вимогами майнового характеру (3028 гривень х 0,4).

В цьому випадку суд враховує правову позицію ВС, висловлену у постанові від 28 листопада 2018 року по справі № 761/11472/15-ц, згідно з якою, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.

З урахування викладеного, керуючись приписами статті 11, 23, 1166, 1167 ЦК України, статті 4, 5, 12, 13, 81, 82, 141, 258, 264, 265 ЦПК України, -

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 000 гривень, як компенсацію спричиненої моральної шкоди.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету України 1 211,20 гривні, як відшкодування судового збору, що мав бути сплаченим за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Самуха В.О.