КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/7178/25 Головуючий у І інстанції - Горбенко Н.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/3343/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

установив:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07 серпня 2019 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказувала, що стосунки із відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Різне відношення до життя призвело до віддалення між ними, а потім до повного відчуження.

Зазначала, що вони із відповідачем втратили один до одного почуття любові та стали чужими людьми.

Вказувала, що кожен із подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування.

На даний момент у кожного окреме господарство та роздільний бюджет, шлюбних стосунків подружжя не підтримує, тому вважала збереження шлюбу неможливим.

Просила суд, розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 серпня 2019 року Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №798.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року зазначений вище позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07 серпня 2019 року Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №798 розірвано.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначив, що оскаржуване рішення звелось до констатації факту звернення позивача до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, та не з`ясовано фактичні відносини між подружжям та обставини, які надають підстави встановити строк для примирення, особливо враховуючи той факт, що він на ньому наполягав.

Оскаржуване рішення не містить опису доводів позивача проти надання строку для примирення, а містить посилання на заперечення позивача, повідомлених суду її представником. Таким чином, судом першої інстанції не встановлено підстави та обґрунтування, які спонукали позивача наполягати не надавати строк для примирення.

Вказує, що він не вважає що відносини та сімейне життя припинене, він продовжує утримувати родину та має намір налагодити сімейні відносини у найближчий час.

У позовній заяві позивач зазначає адресу проживання, за якою також проживає і він, чим спростовує твердження про тривале припинення шлюбних відносин. У зв`язку з чим він і наполягав на встановлення додаткового строку для примирення подружжя для врятування сім`ї та збереження шлюбу, що буде відповідати інтересам як позивача так і спільних дітей.

Просив суд, скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, надавши подружжю строк для примирення у 6 місяців.

На вказану апеляційну скарг ОСОБА_2 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що вона звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу із ОСОБА_1 , оскільки стосунки між ними давно розладилися через різні погляди на життя, цінності та різне ведення спільного господарства і побуту. Фактично шлюбні стосунки були припинені, разом вони не проживали і відновлювати сім`ю вона не бажала.

Більш того, на момент звернення до суду із даним позовом вона вже перебувала у стосунках з іншим чоловіком, з яким вона будує нову сім`ю та з яким у них нещодавно народилася спільна дитини.

Вказує, що при цьому, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про її вагітність, умисно затягував процес у суді першої інстанції, звертався із зустрічним позовом, просив надати строк на примирення, хоча ОСОБА_1 дозволяв собі вчиняти домашнє насильство по відношенню до неї (справа №759/20572/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП) і, маючи адвоката, був цілком обізнаний, що такі дії, відповідно до ч. 2 ст. 111 СК України, виключають застосування судом заходів, щодо примирення подружжя.

Тож, зазначає, що фактично ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою не з метою реального захисту своїх прав (оскільки шлюб фактично розпався і вона не бажає його відновлення), а з єдиною метою - умисно та недобросовісно затягнути судовий процес, щоб у майбутньому у неї була відсутня можливість внести достовірні відомості про біологічного батька своєї новонародженої дитини до її свідоцтва про народження.

Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року залишити без змін.

В судове засідання представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

В судове засідання представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 не з`явився, подав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з тим, що він приймає участь у розгляді іншої справ.

Проте, враховуючи те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості особисто з`явитися в судове засідання, судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частин 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 серпня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб, зареєстрований Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №798, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (поновлений запис), ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, та вона не бажає примирення з відповідачем.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 3,4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п. 10,11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач у апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду, щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він категорично проти розлучення та вважає за необхідне надати подружжю час на примирення строком у 6 місяців, колегія суддів не бере до уваги, оскільки ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу у квітні 2025 року, таким чином у відповідача було достатньо часу для вжиття заходів, щодо примирення із дружиною.

Разом з тим, виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу.

У позовній заяві позивач зазначила, що подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити її інтересам.

Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також врахувавши відсутність майнового спору, суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є непереконливими, та такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, а також не впливають на правильність прийнятого рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба