Справа №487/3084/25 Головуючий у 1-й інстанції Нікітін Д. Г.
Провадження № 22ц/812/284/26 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 січня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Крамаренко Т. В.,

із секретарем : Колосовою О. М.

розглянувши у відкритому судового засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , яка подана від її імені

адвокатом Герасимчуком Олегом Олександровичем,

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 10 листопада 2025 року, ухваленого під головуванням судді Нікітіна Д. Г. в залі суду в місті Миколаєві о 9 годині 05 хвилині із складанням повного судового рішення, у справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

6 травня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , вимоги за яким збільшив, подавши відповідну заяву 22 серпня 2025 року, у яких просив про зміну розміру аліментів на утримання спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що були стягнуті з нього відповідно до судового наказу Заводського районного суду міста Миколаєва від 8 жовтня 2018 року у розмірі частини від усіх видів заробітку щомісячно, шляхом їх зменшення до 1/6 частини щомісячно, посилаючись на те, що після видачі судового наказу у нього народилася друга дитина, на яку він теж сплачує аліменти, ним також утримується мати похилого віку, яка є особою з інвалідністю 3ої групи, та ним набуто декілька захворювань, що потребують тривалого лікування.

Відповідачкою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Герасимчук О. О., відзиву на позовну заяву не надано, в той же час 18 серпня та 10 вересня 2025 року подані додаткові пояснення у справі, в яких вона заперечувала проти зменшення розміру аліментів, та пояснила, що розмір стягнутих аліментів не є великим для позивача, у якого майновий стан не погіршився. Наявність іншої дитини не є підставою для зміни аліментів на утримання спільної дитини, на яку вже стягнуті аліменти на підставі судового наказу. Доказів про утримання позивачем своєї матері та необхідність проведення йому тривалого та дороговартісного лікування, на переконання позивачки, до суду не надано. Тому вважала, що позивачем не доведено зміну майнового та сімейного стану, як підставу для зменшення аліментів, які раніше з нього стягнуті на утримання спільного сина ОСОБА_4 . В той же час позивачка разом з дитиною тимчасово проживає в Польщі та її витрати на оренду житла, проживання, придбання товарів, оплату комунальних послуг, лікування дитини тощо стали значно більшими, внаслідок чого і розмір утримання дитини виріс, що унеможливлює зменшення аліментів, які стягуються на дитину з батька.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 10 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено, ухвалено про зменшення розміру аліментів, які стягуються на сина ОСОБА_5 у розмірі частини на 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно на дитину відповідного віку і до досягнення повноліття.

Суд мотивував своє рішення тим, що після видачі судового наказу у позивача змінився сімейний і майновий стан, що є безперечною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягнуті на утримання спільного сина сторін.

Не погодившись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Герасимчук О. О., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На її думку судом першої інстанції не враховано той факт, що матеріальний і сімейний стан платника аліментів не змінився з моменту видачі судового наказу до подачі ним позову про зменшення розміру аліментів. Зменшення аліментів, що стягнуті на одну дитину, за наявності утримання іншої не є свідченням зміни майнового стану платника. Крім того, у позивача є у власності земельна ділянка, яку він передав в оренду, а матір позивача, яка є пенсіонеркою, не перебуває на його утриманні та ці обставини ним не доведені у судових засіданнях за допомогою належних доказів. Є сумнівним витрати позивача на лікування, оскільки він є військовослужбовцем і такі послуги йому повинні надавати за рахунок держави, в той час як відповідачка перебуває у Польщі з дитиною та несе додаткові витрати на своє та утримання дитини в країні, де вимушена перебувати в період війни.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач, від імені якого діє представниця, вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

До судового засідання суду апеляційної інстанції учасники справи та їх представники не з`явилися, про дату слухання повідомлені належним чином, заяв та клопотань про її відкладення за неможливістю їх явки з поважних причин не надали. Представницею позивача надано клопотання про приєднання до матеріалів справи копії судового наказу та постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки, в якому одночасно просила розглядати справу за їх відсутністю. Відповідачкою та її представником заперечень із заявленого представницею позивача клопотання суду не надано, і тому їх приєднано до матеріалів справи. В той же час представником відповідачки надано клопотання про витребування доказів про характер проходження військової служби позивачем, з огляду на можливість зупинення провадження у справі, підстав для задоволення якого колегією суддів не встановлено, з урахуванням надання позивачем доказів щодо проходження ним служби та не пред`явлення ним заяв про зупинення провадження у справі. Тому, враховуючи вирішення колегією суддів усіх клопотань, надання заяви позивачем та його представницею про слухання справи в суді апеляційної інстанції за їх відсутністю, та відсутністю клопотань від імені відповідачки та її представника про відкладення слухання справи з поважних причин, справа розглянута у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3?) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3?) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб між якими розірвано на підставі рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 березня 2019 року (а.с.8, 10-12).

До розірвання шлюбу Заводським районним судом міста Миколаєва видано судовий наказом від 8 жовтня 2018 року про стягнення з батька дитини ОСОБА_2 на користь матері дитини ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі частини зі всіх видів заробітку, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, починаючи з 2 жовтня 2018 року і до досягнення ним повноліття (а.с.13).

Зі змісту цього наказу слідує, що матір`ю дитини ОСОБА_1 заявлена вимога про стягнення з батька дитини аліментів у розмірі частини, яка задоволена судом, але при тому сторони повідомлені, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу обґрунтованість заявлених стягувачкою вимог по суті не розглядається (а.с.13).

За таких обставин слід виснувати, що процесуальним законодавством врегульовано скорочений порядок розгляду вимог про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, шляхом видачі особливої форми судового рішення судового наказу (частина 1 статті 160, пункт 4 частини 1 статті 161 ЦПК України)

В такому разі обставини щодо матеріального і сімейного стану сторін судом не встановлюються і обґрунтованість заявлених вимог стягувачкою не перевіряється, внаслідок чого право боржника на оспорювання розміру аліментів, що з нього стягнуті за судовим наказом, у подальшому регулюється можливістю його звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів без застосування процедури скасування судового наказу за його же заявою (пункт 7 статті 170 ЦПК України).

За наведеного, твердження відповідачки ОСОБА_1 та її представника про безпідставність розгляду позовних вимог ОСОБА_2 , з огляду на те, що матеріальний і сімейний стан його як платника аліментів не змінився з моменту видачі судового наказу до подачі ним позову, є неспроможними, а висновки суду першої інстанції за цими обставинами є такими, що відповідають діючому процесуальному і сімейному законодавству.

Тому, обґрунтовуючи своє звернення до суду, позивач ОСОБА_2 посилався на наявність у нього травм, отриманих під час проходження військової служби в особливий період, і як наслідок деяких захворювань, що потребують лікування із значними матеріальними витратами, утримання ним матері похилого віку, яка є особою з інвалідністю 3ої групи, розірвання ним шлюбу з відповідачкою, укладення іншого шлюбу, який теж розірвано, та наявність у нього малолітньої доньки, на утримання якої ним теж сплачуються аліменти, внаслідок чого просив зменшити розмір аліментів, що стягнуті з нього на утримання сина за судовим наказом.

При вирішенні справи у порядку позовного провадження встановлено, що позивач ОСОБА_2 є платником аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірах по частині з усіх видів заробітку на кожну дитину (а.с.13, 128-129), має статус учасника бойових дій, під час яких отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини (а.с.8, 87) та як наслідок ряд захворювань, які потребують постійного лікування (а.с.14-15, 86-91), проходить військову службу у В/Ч НОМЕР_1 та у В/Ч НОМЕР_2 (а.с.134-135), де під час розгляду справи в суді першої інстанції підтвердив отримання ним щомісячного грошового утримання в середньому розмірі 35248 грн 77 коп., з якого утримані аліменти на дітей, внаслідок чого у середньому його щомісячне утримання складає суму в розмірі 16 199 грн 16 коп. (а.с.18), також має матір похилого віку, яка є особою з інвалідністю 3ої групи, та якій він надає допомогу (а.с.19).

Дані про наявність у власності позивача нерухомого майна відсутні, оскільки посилання представника відповідачки на наявність у власності земельної ділянки не підтверджено доказами, замість них адвокатом надані документи стосовно іншої особи, де власником землі є місцева громада.

В той же час відповідачка ОСОБА_1 підтверджень про свій майновий та сімейний стан не надала, лише у письмових поясненнях та змісті апеляційної скарги стверджувала про свій виїзд та проживання у Польщі разом з дитиною, на що позивачем, за його твердженнями у відзиву на апеляційну скаргу дозволу не надавалося. При тому посилання на збільшення витрат на дитину, які відповідачка несе за свій рахунок у Польщі, нею за допомогою доказів ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не підтверджено.

За такого, стягнення з платника аліментів ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей за окремими судовими наказами призвело до збільшення загальної суми відрахувань з його грошового утримання та зміни його матеріального становища, зокрема, і внаслідок погіршення стану здоров`я та наступної зміни його сімейного стану та утримання ще одної дитини, а тому при їх стягненні повинні були враховані обставини, передбачені статтею 182 СК України щодо наявності у нього інших утриманців та погіршення стану здоров`я.

Установивши такі обставини справи, зокрема, погіршення стану здоров`я платника аліментів, які у випадку розгляду справи про стягнення аліментів на утримання сина у порядку позовного провадження, призвели б до встановлення обставин майнового та сімейного стану платника аліментів на час винесення судового рішення, які в порядку наказного провадження не встановлювалися. А також підтвердження позивачем у цьому провадженні факту зміни його матеріального становища та сімейного стану, і наявності у нього іншого утриманця, у зв`язку зі стягненням аліментів на доньку та відкриттям виконавчого провадження, та врахував матеріальні потреби сина, з огляду на його рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, і фактичний розмір аліментів від частини грошового утримання позивача, який складає частку, що є більшою за прожитковим мінімумом на дитину відповідного віку, який визначений державою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які стягнуті в порядку наказного провадження.

За такого, суд першої інстанції проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів і задоволення позову, навівши, при цьому переконливі аргументи при мотивуванні своїх висновків, та не взяв до уваги обставини щодо наявності у позивача на утриманні матері похилого віку, а лише надання їй допомоги сином.

Враховуючи викладене, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, в межах доводів апеляційної скарги, як того вимагає стаття 367 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, та перерозподілу витрат.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені адвокатом Герасимчуком Олегом Олександровичем, залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 10 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В Крамаренко

О. В. Локтіонова