Житомирський апеляційний суд
Справа №278/455/25 Головуючий у 1-й інст. Буткевич М. І.
Категорія 72 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/455/25 за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Станишівської сільської ради до ОСОБА_1 , третя особа - відділ у справах дітей Станишівської сільської ради про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщук Тетяни Олександрівни

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Буткевича М.І.

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Станишівської сільської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив позбавити її батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з ОСОБА_1 аліменти в розмірі частки від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь законного представника дитини.

На обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_1 є матір`ю доньки ОСОБА_2 , відомості про батька в свідоцтві про народження дитини записані підставі ст. 135 Сімейного кодексу України.

Зазначав, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання обов`язків з виховання та утримання, зловживає спиртними напоями, не працює, умови проживання є не задовільними.

Звертали увагу, що сім`я ОСОБА_1 перебуває на обліку сімей, що перебувають у складних життєвих обставинах комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Станишівської сільської ради» та на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах відділу у справах дітей Станишівської сільської ради від 20.12.2021 року № 18.

До перебування на обліку у Станишівській громаді, сім`я ОСОБА_1 перебувала на обліку в Новогуйвинській громаді з 2019 року. Новогуйвинською селищною радою було заявлено позов до Житомирського районного суду Житомирської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 . У позові було відмовлено, матір була попереджена про необхідність належним чином виконувати батьківські обов`язки.

У період з 2022-2024 неодноразово були здійсненні комісійні виїзди, про що складено відповідні акти оцінки потреб та житлово-побутових умов проживання. ОСОБА_1 жодного разу не було дома під час виїздів, зі слів бабусі, яка проживала разом з ними, матір зловживала постійно алкоголем, тому не мала коштів для необхідного забезпечення потреб дитини. У зв`язку із вживанням алкоголю у родині постійно виникали конфлікті ситуації, свідком яких була дитина.

Відповідно до листа служби у справах дітей Житомирської обласної державної адміністрації від 22.10.2024 року № 1037 встановлено, що ОСОБА_1 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків та продовжує зловживати алкогольними напоями, а бабуся не має можливості самостійно виховувати та утримувати дитину.

Враховуючи вищезазначене, просили позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.01.2025 і до досягнення дитиною повноліття на користь законного представника дитини.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

Вважає, що позивач не довів, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними, а навпаки було з`ясовано, що вона любить дочку, про це вона говорила в суді, також не маючи грошей дізналась про безоплатну допомогу, зібрала довідки, які необхідні для звернення в БВПД з надією, що саме так вона зможе захистити свої права, оскільки не має належної освіти.

Вказує, що свідки, які були допитані в суді не володіють ситуацією, оскільки дитина тривалий час проживає в спеціальному закладі, а тому староста села не володіє інформацією на даний час. Крім того, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що дитина спілкувалась з матір`ю, раділа зустрічам з нею та бабусею.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

На думку представника, відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Винної поведінки не було встановлено, оскільки враховуючи розвиток та те, що вона є інвалідом дитинства, вона не здається, намагається знайти роботу, хоч і не офіційну, жити так як її навчили, оскільки допомоги від органів опіки вона не чекає, вона їх боїться.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, суд може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Звертає увагу, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо: необізнаність, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Додає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків створило загрозу життю дитини.

Враховуючи вищевикладене, просила апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні відповідач доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_2 . ЇЇ батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується змістом копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.11). Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини вчинені на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України.

Місце проживання дитини ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , за даною адресою зареєстровано місце проживання матері - ОСОБА_1 (а.с.9).

У період 2022-2024 р. працівниками служби спільно із поліцейським офіцером громади та фахівцем із соціальної роботи було проведено 7 відвідувань сім?ї, про що складено відповідні акти оцінок потреб та соціально-побутових умов. Жодного разу матері вдома не було, зі слів бабусі вона працювала, щоб утримувати родину, але в той же час вона звинувачувала свою доньку у постійному зловживанні алкоголем. На фоні зловживання матір?ю ОСОБА_1 , 1982 р.н., алкоголем неодноразово у родині виникали конфліктні ситуації, про які бабуся повідомляла старосту, але під час виїздів комісія не зустрічала матері вдома. У телефонному режимі жінка повідомляла, що зловживає вона через погані стосунки з матір?ю, яка постійно її ображає (а.с.25).

Відповідно до актів обстеження умов проживання встановлено, що ОСОБА_1 дома не було, матір відсутня за постійним місцем проживання, дитина проживає разом з бабусею, бабуся утримувати дитину немає можливості, дитину було вилучено представниками органу опіки (а.с.16-19).

Відповідно до наказу № 18 від 20.12.2021 року Служби у справах дітей Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік, як дитина що перебуває у складних життєвих обставинах на підставі: мати ухиляється від неналежного виконання батьківських обов`язків (а.с.15).

Зі змісту характеристики, виданої учениці ОСОБА_2 , вбачається, що вона не завжди уважна, навчається не в повну міру своїх сил, потребує контролю, виховувалась у неповній сім`ї, не мала постійного місця для навчання, відпочинку, дитина одягалась скромно. Мати успіхами дитини не цікавилась, батьківські збори не відвідувала, не допомагала з виконанням домашнього завдання. Неодноразово мати бачили у стані алкогольного сп`яніння (а.с.14).

Згідно висновку про вилучення дитини від 14.11.2024, відповідачка вживає алкогольні напої, потреби дитини не задовольняє, у 2024 році двічі було складено протокол за вчинення домашнього насильства щодо матері ОСОБА_5 (а.с.25).

Зі змісту довідки-характеристики Виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, вбачається, що відповідачка дійсно зловживає спиртними напоями не здійснює догляд за дитиною та рідко приїздить додому, офіційно ніде не працює, веде аморальний спосіб життя (а.с.10).

Висновком комісії з питань захисту та прав дитини, вважали за потрібне вилучити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на обліку дітей в складних життєвих обставинах, у сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_6 (а.с.27-28).

Рішенням Виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 18 від 02.02.2026 затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини від 26.01.2026 року №01 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_2 . Висновок обґрунтований тим, що малолітня дитина перебуває на обліку служби у справах дітей як така, що опинилася в складних життєвих обставинах з 20.12.2021 року на підставі того, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Матір дитини не працює, зловживає алкоголем, за місцем проживання характеризується негативно.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження винної поведінки відповідачки, свідомого нехтування своїми обов`язками щодо виховання дитини ОСОБА_7 внаслідок зловживання алкогольними напоями, а вжиті заходи для виправлення поведінки відповідачки не дали позитивного результату, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав.За наведених обставин, суд вважав, що позбавлення батьківських прав відповідачки є виправданим і пропорційним заходом, який відповідає найкращим інтересам дитини, сприятиме її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (див. постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20)).

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21 (провадження № 61-10098св23), та багатьох інших.

Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність залежить лише від фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька ОСОБА_2 при реєстрації народження записано відповідно до ч. 1 ст.135 СК України.

У період 2022-2024 р. працівниками служби спільно із поліцейським офіцером громади та фахівцем із соціальної роботи було проведено 7 відвідувань сім?ї, про що складено відповідні акти оцінок потреб та соціально-побутових умов. Жодного разу матері вдома не було, зі слів бабусі вона працювала, щоб утримувати родину, але в той же час вона звинувачувала свою доньку у постійному зловживанні алкоголем. На фоні зловживання матір?ю ОСОБА_1 , 1982р.н., алкоголем неодноразово у родині виникали конфліктні ситуації, про які бабуся повідомляла старосту, але під час виїздів комісія не зустрічала матері вдома. У телефонному режимі жінка повідомляла, що зловживає вона через погані стосунки з матір?ю, яка постійно її ображає (а.с. 25).

Відповідно до актів обстеження умов проживання встановлено, що ОСОБА_1 дома не було, матір відсутня за постійним місцем проживання, дитина проживає разом з бабусею, бабуся утримувати дитину немає можливості, дитину було вилучено представниками опіки (а.с.16-19).

Відповідно до наказу № 18 від 20.12.2021 року Служби у справах дітей Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взято на облік як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах на підставі: мати ухиляється від неналежного виконання батьківських обов`язків (а.с.15).

Зі змісту характеристики, виданої учениці ОСОБА_2 вбачається, що вона не завжди уважна, навчається не в повну міру своїх сил, потребує контролю, виховувалась у неповній сім`ї, не мала постійного місця для навчання, відпочинку, дитина одягалась скромно. Мати успіхами дитини не цікавилась, батьківські збори не відвідувала, не допомагала з виконанням домашнього завдання. Неодноразово матір бачили у стані алкогольного сп`яніння (а.с.14).

Зі змісту довідки-характеристики Виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, вбачається, що відповідачка дійсно зловживає спиртними напоями, не здійснює догляд за дитиною та рідко приїздить додому, офіційно ніде не працює, веде аморальний спосіб життя (а.с.10).

Судом встановлено, як на час розгляду справи у суді першої інстанції, так і на час розгляду в апеляційній інстанції, відповідач - ОСОБА_1 не змогла за місцем свого фактичного проживання забезпечити належні умови для проживання своєї дитини.

Згідно висновку про вилучення дитини від 14.11.2024, відповідачка вживає алкогольні напої, потреби дитини не задовольняє, у 2024 році двічі було складено протокол за вчинення домашнього насильства щодо матері ОСОБА_5 (а.с.25).

На виконання ухвали Житомирського апеляційного суду від 19 січня 2026 року рішенням Виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 18 від 02.02.2026 затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини від 26.01.2026 року №01 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_2 . Висновок обґрунтований тим, що малолітня дитина перебуває на обліку служби у справах дітей як така, що опинилася в складних життєвих обставинах з 20.12.2021 року на підставі того, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Матір дитини- не працює, зловживає алкоголем, за місцем проживання характеризується негативно.

У період 2022-2024 років працівниками відділу (служби) спільно із поліцейським офіцером громади, фахівцем із соціальної роботи, старостою с. Кодня проводились обстеження умов проживання дитини. Жодного разу матері дитини вдома не було. Зі слів бабусі, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 працює. Але в той же час матір звинувачувала свою доньку у зловживанні алкоголем, постійною відсутністю її за місцем проживання, не забезпеченням дитини всім необхідним відповідно до потреб.

Між матір`ю ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_1 періодично відбувалися конфліктні ситуації, про які повідомляли старосту села та були офіційні звернення до правоохоронних органів, свідком та учасником яких була малолітня ОСОБА_7 . У телефонному режимі жінка пояснювала, що зловживає алкоголем через погані стосунки з матір`ю, яка постійно її ображає.

У 2024 році на ОСОБА_1 двічі було складено адміністративні протоколи за вчинення домашнього насильства щодо матері ОСОБА_5 . Ситуація в родині розглядалася на комісії з питань захисту прав дитини.

На засідання комісії ОСОБА_1 не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином - листом та в телефонному режимі. Присутній ОСОБА_5 було роз`яснено процедуру щодо позбавлення її доньки батьківських прав відносно дитини ОСОБА_7 . Остання повідомила, що не має наміру позбавляти батьківських прав свою доньку, запевняла, що проблемою є тільки відсутність коштів для забезпечення дитини.

Під час рейду «Канікули» комісією у складі начальника відділу (служби) у справах дітей, поліцейського офіцера громади, старости Коднянського старостинського округу відвідано родину ОСОБА_1 . Під час відвідування дитини вдома не було, зі слів ОСОБА_5 дівчинка перебувала в с. Забріддя Високівської громади. Бабуся повідомила, що не має змоги забезпечувати, утримувати і виховувати дитину у зв`язку із складним матеріальним становищем, тому на період канікул дитина перебуває у хрещеної. Також повідомила, що ОСОБА_1 тривалий час відсутня за місцем проживання.

Зв`язок з хрещеною ОСОБА_7 було встановлено, жінка повідомила, що дитина перебуває в неї. Але найближчим часом ОСОБА_7 повернеться за місцем проживання до с.Кодня, так як незабаром має розпочатися навчання.

ОСОБА_2 до навчального року виконавчим комітетом Станишівської сільської ради було надано канцтовари «набір школяра». Проте надана допомога тільки розізлила ОСОБА_8 , так як матір дитини самоусунулась від її виховання та утримання, у бабусі немає фінансової можливості забезпечувати онуку.

Враховуючи інтереси дитини, питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, висновок якої затверджено рішенням виконавчого комітету Станишівської сільської ради від 21 листопада 2024 року №236 «Про доцільність вилучення неповнолітньої ОСОБА_2 з родини та влаштування її до сім`ї патронатного вихователя».

З моменту вилучення дитини поведінка матері ОСОБА_1 не змінилася, за місцем перебування вона не проживає, до органу опіки та піклування стосовно доньки не зверталася.

Зокрема колегія суддів констатує, що за час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції, який тривав з січня 2025 року по лютий 2026 року, відповідач не спромоглася вчинити активні дії щодо забезпечення належних умов проживання для малолітньої доньки - ОСОБА_2 .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що відповідач є інвалідом з дитинства, намагається знайти роботу та в силу свого виховання, не може належним чином виконувати свій батьківський обов`язок по вихованню доньки, оскільки відповідач за допомогою до органів опіки та піклування не зверталася, на контакт з даними органами не йшла.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 на даний час не працює, доходів для утримання та забезпечення необхідних умов для розвитку духовного та фізичного здоров`я дитини не отримує.

Зокрема, суд зауважує, що в матеріалах справи також наявні беззаперечні докази на підтвердження обставин зловживання алкоголем, зокрема про них зазначено у висновку органу опіки та піклування про доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Висновок обґрунтований тим, що малолітня дитина перебуває на обліку служби у справах дітей як така, що опинилася в складних життєвих обставинах з 20.12.2021 року, оскільки батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу, що у судових засіданнях відповідач на запитання суду не змогла пояснити, яким чином вона зможе забезпечити належне виховання своєї малолітньої доньки, в безпечному для неї середовищі та за які кошти буде її утримувати.

Виходячи з інтересів дитини, апеляційний суд вважає, що у матеріалах справи містяться належні, допустимі та достатні докази, які в своїй сукупності підтверджують, що мати порушує право дитини на виховання в сім`ї, яка є першоосновою розвитку особистості, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про духовний та фізичний розвиток доньки, матеріально її не утримує, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки матері малолітньої ОСОБА_2 , апеляційний суд зауважує, що наявні ознаки винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав.

Необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Згідно частини другої статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо її утримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Установивши, що відповідач ОСОБА_1 є працездатною особою і як мати зобов`язана утримувати свою дитину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.01.2025 року і до досягнення дитиною повноліття на користь законного представника дитини.

Доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують правильність висновків суду, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм надана належна правова оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщук Тетяни Олександрівни, залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий Судді