Справа № 185/1776/25
Провадження № 2/185/768/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 січня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., представника позивача адвоката Пономаренко В.Л. , розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Павлоградський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення заборгованості по аліментах
Позивач звернулася до суду з даним позовом у якому просить суд:
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість по аліментах у розмірі 194 389, 63 грн.
Стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 194 389, 63 грн. відповідно до статті 196 СК України.
Зобов`язати відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі, визначеному рішенням суду від 01.01.2025 року.
Стягнути з Відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що з неї на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини.
Вказує на те, що відповідач є батьком її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої він на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.09.2017 року сплачує аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 18.08.2017 року до її повноліття.
Таким чином вважає, що має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у розмірі 194 389 грн. 63 коп., у зв`язку з чим, вона змушена звернутися до суду.
У судове засідання з`явилася представник позивача адвокат Пономаренко В.Л. , надала суду пояснення відповідно заявлених позовних вимог, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, не надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не висловив свою позицію стосовно заявлених позовних вимог, причину неявки не повідомив суду.
Судом ухвалено слухати справу в заочному судовому засіданні.
Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.
Так, судом по справі встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , 2014 р.н., що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.09.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , 2014 р.н., у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.08.2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

З копії довідки - розрахунку заборгованості, виданого Павлоградським відділом державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.01.20205 року, вбачається, що згідно виконавчого листа № 185/6529/17 від 17.10.2017 року виданого Павлоградським міськрайонним судом, ОСОБА_2 станом на 01.01.2025 рік має заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , 2014 р.н. у розмірі 194 389 грн. 63 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Суд приймає вищезазначений розрахунок заборгованості по аліментах як належний доказ по справі, оскільки він не викликають сумніву у суду та не спростований відповідачем по справі.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 допустив значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, то у ОСОБА_1 , як одержувача аліментів, виникло право на стягнення з нього пені, як відповідальності за прострочення сплати аліментів.

Водночас, щодо визначення розміру пені за несвоєчасне виконання зобов`язань боржником, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.04.2019 по справі №333/6020/16-ц вказала, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем, а загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів потрібно з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до норм ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс 18), а тому повинна враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За увесь період часу з 2017 року кошти в розмірі від 15.12.2019 р. 2142, 40 грн., 16.05.2019 р. 1279, 34 грн., 18.06.2019 р. 1679, 63 грн., 17.07.2019 р. 1491, 82 грн., 15.08.2019 р. 1679, 63 грн., 16.09.2019 р. 1679, 63 грн., 03.08.2023 р. 8780, 77 грн., 24.08.2023 р. 4100, 00 грн., 27.09.2023 р. 4200,00 грн., 03.01.2024 р. 4200, 00 грн., 10.01.2024 р. 4200 грн., 01.03.2024 р. 4200, 00 грн., 09.04.2024 р. 1942, 52 грн., 16.04.2024 р. 4100,00 грн., які надійшли на депозитний рахунок Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) станом на 06.05.2024 року перераховано стягувачу, згідно платіжних доручень.

Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату відповідачем аліментів за період з 18.08.2017 року (час, з якого присуджено стягнення аліментів рішенням суду) по 01.01.2025 року складає 194 389 грн. 63 коп.

Позивач просить стягнути розмір пені станом на 01.01.2025 року у розмірі 194 389 грн. 63 коп. , яка утворилася за відповідачем, оскільки, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.09.2017 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти починаючи з 18.08.2017 року, а тому, з урахуванням сплачених аліментів, як вказано в довідці Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.01.2025 року виникла саме така заборгованість в розмірі 194 389 грн. 63 коп. зі сплати аліментів.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (такий механізм нарахування пені наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16-ц; постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року № 646/165/16-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 695/2808/14-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 239/306/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 372/264/15-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі №569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21.

Суд вважає, що несплата аліментів відповідачем, які він був зобов`язаний платити згідно рішення суду в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, мала місце з вини відповідача, тому суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні передбачені ч.1 ст. 196 СК України підстави для стягнення неустойки (пені) із відповідача.

Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати вперше встановлена Сімейним кодексом.

Так, відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому форма вини (умисел, необережність) значення не має.

Зазначений захід відповідальності спрямований насамперед на забезпечення належного виконання аліментного зобов`язання платником аліментів лише в тому разі, коли аліменти стягуються з нього на підставі рішення суду. При цьому, якщо платник аліментів має заборгованість по їх сплаті більше, ніж за один рік, виконавець застосовує заходи примусового виконання рішення та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі від 20 до 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів залежно від строку заборгованості (ч.14 ст. 71 Закону «Про виконавче провадження»). При цьому на боржника по сплаті аліментів також покладається сплата пені, максимальний розмір якої повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Повне звільнення судом платника від сплати неустойки законом не передбачено, за винятком випадків, коли платник аліментів є неповнолітнім.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню позовних вимог, оскільки вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованості по аліментах у розмірі 194 389, 63 грн. не передбачена чинним законодавством України, адже аліменти і так нараховуються вже за рішенням суду.

Окрім того, суд теж не може зобов`язати відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі, визначеному рішенням суду від 01.01.2025 року для цього існує спеціальний орган по примусовому виконанню судових рішень.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 пеню зі сплати аліментів, яка утворилася за період з 18.08.2017 року по 01.012025 року у розмірі 194 389 грн. 63 коп.

Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В

Позовні вимоги - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Павлоградський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення заборгованості по аліментах - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 194 389, 63 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В. О. Головін