Справа № 466/8967/25
Провадження № 2/466/671/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2026 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Торської І.В.

секретаря судового засідання Вонсович Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ТзОВ «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

26 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» звернулося до суду через систему "Електронний суд" з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №-618962 від 17.02.2022 року у розмірі 17 400,00 грн., що складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 5 000,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 12 400,00 грн, а також судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2 422,40 грн. та 10 000,00 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 17.02.2022 року між ТзОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено Договір №-618962 за допомогою веб-сайту (https://koshelek.ua/), який є сукупністю інформаційних телекомунікаційних систем Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок», в межах якої реалізується технологія обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки діють як одне ціле.

Зазначений кредитний договір разом із правилами надання кредитів складають єдиний договір, у якому визначаються його істотні умови та з якими позичальник був попередньо ознайомлений.

Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор «8178» для підписання кредитного договору №-618962 від 17.02.2022 року шляхом направлення позичальнику електронного СМС-повідомлення на номер телефона НОМЕР_1 , який було вказано ним під час реєстрації в особистому кабінеті.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту - 5000,00 гривень; початковий строк кредитування - 20 днів; дисконтна відсоткова ставка - 2,50 % на добу за початковий строк кредитування (лояльний період), визначений у пунктах 3.6, 3.7 договору; базова процентна ставка - 2,2 % на добу за продовжений строк користування кредитом, визначений пунктами 3.5, 3.6, 3.7 та 3.8 договору.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі та надав відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору - перерахував на банківську картку № НОМЕР_2 , яку відповідач вказав в особистому кабінеті.

Пунктом 3.6. кредитного договору встановлено, що сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після початкового періоду користування кредитом є відкладальною обставиною у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, що має наслідком подовження строку користування кредитом на умовах, визначених пунктами 3.7. та 3.8. договору.

Ураховуючи викладене вище, загальна заборгованість ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» за кредитним договором №-618962 від 17.02.2022 року становить 17 400,00 гривень та складається з: заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000,00 гривень та заборгованості за відсотками за користування позикою у розмірі 12 400,00 гривень, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у сумі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 гривень.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні.

15.10.2025 року представником відповідача - адвокатом - Батьков Ю. В. подано

відзив на позовну заяву в якому не заперечував факт укладення договору та отримання кредитних коштів, але не погоджувався з розміром заборгованості. В обґрунтування відзиву зазначає, що визначені Договором відсотки за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення у розмірі 2,50% є несправедливими у розумінні положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечать обмеженням, встановленим статтею 21 ЗУ « Про споживче кредитування», порушують принципи розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків. Таким чином, включаючи в договір такі положення, кредитор мав на меті отримати надмірні прибутки, що призвело до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Разом з тим, представник зазначає, що відповідачем було здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту та пені в сумі 15000 грн. до відкриття провадження у справі. Крім того, звертає увагу суду, що матеріалами справи не підтверджено понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. і такі відповідно підлягають до зменшення. З врахуванням викладеного просить в задоволенні позову відмовити.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав додаткові пояснення, вказуючи на те, що відповідач не виконав умови договору, до спливу лояльного періоду не сплатив проценти та не повернув кредит, тобто продовжив користуватись кредитом, у зв`язку з цим строк користування кредитом був продовжений як наслідок настання цієї відкладної обставини, що передбачено і погоджено умовами п.п.3.6, 3.7, 3.8 договору. Також зауважив, що позичальник отримавши гроші від кредитора, користувався кредитом, але не сплачував процентів. Внаслідок такої недобросовісної поведінки позичальника утворилась заборгованість. При цьому позичальник жодного разу не зв`язався з кредитором, аби врегулювати питання наявної заборгованості. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились. Представник відповідача подав письмові заперечення з приводу додаткових пояснень представника позивача в якому просить в задоволенні позову відмовити та письмові пояснення позивача залишити без розгляду.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

17 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та ОСОБА_1 було укладено договір №-618962 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

У розділі 1 договору сторони погодили, що кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 5 000,00 гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором.

Тип кредиту - споживчий кредит.

Проценти за користування кредитом: 13 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк лояльного періоду.

Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені пунктами 3.4, 3.5 та 3.6 цього договору.

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 договору кредит надається строком на 20 днів (лояльний період), початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця.

Сторони погодили, що встановлений в пункті 2.1 договору строк лояльного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом.

Як зазначено у пункті 3.3 договору, сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно із графіком платежів, що є додатком до цього договору.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що відповідно до вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту для позичальника з урахуванням відсоткової (процентної) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержавнням, обслуговуванням, погашенням та укладенням цього договору за умови дотримання позичальником графіку розрахунків, що є додатком до цього договору, становить 7500,00 гривень, або 150 % від суми отриманого кредиту, та включає в себе проценти за користування кредитом 2500 гривень, або 50,00 % від суми кредиту.

Відповідно до пункту 3.6 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, що має наслідком подовження строку користування кредитом.

Згідно із пунктом 3.7 договору зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше 90 днів після закінчення лояльного періоду.

Як зазначено у пункті 3.8 договору, з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти із розрахунку 803 процента річних, що становить 2,2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним.

У додатку 1 до договору про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №-618962 від 17.02.2022 року сторони погодили графік розрахунків.

Згідно із паспортом споживчого кредиту до договору №-618962 від 17 лютого 2022 року основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту - фінансовий кредит; сума/ліміт кредиту - 5000,00 гривень; строк кредитування - 20 днів (з можливістю продовження); мета отримання кредиту - на споживчі цілі.

У якості інформації щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначено таке: процентна ставка, процентів річних: дисконтна процентна ставка в день - 2,50 %, річна дисконтна відсоткова ставка - 912,50 %, базова процентна ставка в день - 2,2 %, річна відсоткова ставка - 803 %; тип процентної ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом - 2500,00 гривень; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (тіло кредиту, проценти, комісії та інші платежі) - 7500,00 гривень; реальна річна процентна ставка, процентів річних - 912,50 % річних.

Судом встановлено, що у договорі №-618962 від 17 лютого 2022 року про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, додатку 1 до нього та у паспорті споживчого кредиту до договору №-618962 від 17 лютого 2022 року у графі позичальник наявна така інформація « ОСОБА_1 ».

На підтвердження факту перерахування 17.02.2022 року відповідачу кредитних коштів у розмірі 5000,00 гривень на банківську картку № НОМЕР_2 позивач надав довідку №06/642-06/487, складену 25 червня 2025 року уповноваженою особою ЦВ ПАТ «МТБ БАНК» у м. Києві.

Як убачається із розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за договором №-618962 від 17 лютого 2022 року становить 17 400,00 гривень та складається з: заборгованості за кредитом у сумі 5 000,00 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 12 400,00 гривень.

Нараховано % в межах лояльного періоду - 2500,00 гривень, нараховано % за продовжений строк користування позикою - 9900,00 гривень.

Всього сплачено за кредитом - 0,00 гривень, по відсотках - 0,00 гривень.

З матеріалів справи слідує, що відповідач факту укладення договору не заперечує як і отримання самого тіла кредиту в сумі 5000 тис грн.

Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок», як кредитодавцем, та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг.

Договір про надання фінансового кредиту було укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно із договором про надання правничої (правової) допомоги від 12 лютого 2025 року Адвокатське бюро «Герман Гурський та партнери» в особі керуючого бюро Гурського Г. Ю. здійснює представництво інтересів товариства у даних спірних правовідносинах.

Згідно із додатком до договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2025 року, підписаним сторонами договору 20 червня 2025 року, загальна вартість наданих правових послуг складає 10 000,00 гривень.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються учасниками цивільної справи.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача(позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.

У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до пунктів 5) та 6) частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частин третьої та шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №-618962 від 17.02.2022 року у розмірі 17400,00 гривень, обґрунтував право вимоги до відповідача тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та відповідачем 17 лютого 2022 року було укладено кредитний договір №-618962, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на його номер телефону. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

Судом встановлено, що 17.02.2022 року відповідачем було підписано договір №-618962 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, додаток № 1 до нього та паспорт споживчого кредиту.

Договір про надання фінансового кредиту було укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №-618962 від17.02.2022 року становить 17 400,00 гривень та складається з: заборгованості за кредитом у сумі 5000,00 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 12 400,00 гривень.

У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Ураховуючи наявні у матеріалах справи докази, які підтверджують факт перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів у розмірі 5000,00 гривень, а також з огляду на те, що відповідач користувався кредитними коштами, суд дійшов висновку, що він фактично отримав кредитні кошти у зазначеному розмірі, а отже, вимога позивача щодо стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту є такою, що підтверджується матеріалами справи, ґрунтується на належних та допустимих доказах, які узгоджуються між собою, тому, підлягає задоволенню.

Стосовно заборгованості відповідача за відсотками у заявленому позивачем розмірі суд зазначає таке.

Дослідивши умови кредитного договору №-618962 від 17.02.2022 року, судом встановлено, що пунктом 2.1 договору прямо визначено строк кредитування тривалістю 20 днів, початком якого є дата підписання договору, а закінченням - дата зарахування коштів на поточний рахунок кредитодавця.

У графіку розрахунків, що є додатком № 1 до договору, сторони погодили конкретні дати здійснення платежів - 17.02.2022 та 06.03.2022, що кореспондується з визначеним у договорі строком кредитування.

Відповідно до пункту 3.7 договору зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду.

Такі положення суперечать пункту 2.1 договору, яким чітко встановлено фіксований строк кредитування.

Пунктом 2.2 договору передбачено право позичальника на продовження строку лояльного періоду виключно за умови сплати ним протягом цього періоду всіх фактично нарахованих процентів за користування кредитом.

Як убачається з розрахунку заборгованості, відповідач у період з 17.02.2022 по 08.03.2022 не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, що виключає можливість продовження строку дії кредитного договору.

Отже, суд доходить висновку, що строк дії кредитного договору закінчився 09.03.2022, а починаючи з цієї дати у позивача були відсутні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом у розмірі та на умовах, передбачених договором.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно із якою після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Окрім того, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

Відтак, для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо.

У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

З огляду на неоднозначність та суперечливість умов договору щодо строку кредитування і порядку нарахування процентів, суд застосовує принцип contra proferentem, відповідно до якого сумнівні умови договору тлумачаться проти сторони, яка їх сформулювала, тобто проти кредитодавця.

За таких обставин суд дійшов висновку, що проценти за користування кредитними коштами у період з 09.03.2022 по 06.06.2022 нараховувалися позивачем поза межами строку кредитування, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування позикою у сумі 9 900,00 гривень.

У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Отже, з урахуванням наведеного, оцінивши надані позивачем докази та встановлені у справі обставини відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню: у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, а в частині стягнення нарахованих відсотків - відмові.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

В обґрунтування розміру понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень позивачем надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 12 лютого 2025 року та додаток до нього.

Як убачається з додатку до договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2025 року, який сторони договору підписали 20 червня 2025 року, загальна вартість наданих правових послуг складає 10 000,00 гривень.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

У частині першій статті 60 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Пунктом 12) частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, пункту 1) частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, з урахуванням позиції відповідача, який просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, а також виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, а також враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи адвоката, зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу співмірності розподілу судових витрат. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що за результатами розгляду справи позовна заява підлягає частковому задоволенню, суд, керуючись положеннями статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1044,13 гривень, як частина судових витрат, понесених позивачем при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» суму заборгованості за Кредитним договором №-618962 від 17 лютого 2022 року в розмірі 7500,00 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» 3 000,00 грн. (три тисячі гривень) - витрат на правничу допомогу та 1 044,13 грн. (одну тисячу сорок чотири гривні тринадцять копійок) сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок»: 08135, с.Чайки, вул.Антонова,8-А Києво-Святошинського району Київської області, .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Текст рішення складено та підписано 04.02.2026 року.

Суддя І. В. Торська