С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
___________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/8224/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

16 лютого 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.,

за участю секретаря судового засідання Левіцької Н.О.,

представника Позивача - адвоката Омеляна І.В.,

представника Відповідача - адвоката Курочкіна О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

ІI. Описова частина

У травні 2023 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Обгрунтовуючи свою позовну заяву Позивачка зазначила, що 08 серпня 2015 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донька - ОСОБА_4 .

Позивачка зазначила, що під час перебування у шлюбі подружжям було набуто наступне майно, яке зареєстроване за Відповідачем:

- автомобіль марки Suzuki Grand Vitara, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999 куб.см, пробіг 125 171 км, вартістю 345 276,00 гривень (еквівалент 9 200 доларів США);

- нежитлове приміщення, технічне приміщення (для розташування релейних шаф), в літ. «А», загальною площею 5,8 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 61, вартістю 84777,00 гривень;

- гаражний бокс № НОМЕР_3 , блок И, загальною площею 20,2 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, вартістю 372777,77 гривень;

- гаражний бокс № НОМЕР_4 , блок И, загальною площею 20,1 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, вартістю 381777,77 гривень;

- 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 48,6 кв. м, житловою площею 29,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, вартістю 370 440,00 гривень (частина, придбана на електронних торгах);

- 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 59,40 кв. м, житловою площею 47,7 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, вартістю 855000,00 гривень;

- земельну ділянку площею 0,0803 га, кадастровий номер :72:290:0013, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, вартістю 1095590,00 гривень.

Крім того, Позивач зазначила, що 24 грудня 2021 року мати ОСОБА_5 - уклала з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , а одразу після цього подарувала цю частку Відповідачу. Позивач стверджувала, що зазначений договір купівлі-продажу є удаваним, оскільки фактично квартира була придбана за спільні кошти подружжя, а реєстрація на матір Відповідача була лише технічною операцією.

Позивач просила суд визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ, зокрема визнати за нею право власності на 1/2 частку кожного об`єкта, а також визнати удаваним договір купівлі-продажу 1/2 квартири АДРЕСА_5 від 24 грудня 2021 року.

02 квітня 2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 , в якій він заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 та просив визнати майно, набуте після серпня 2020 року, його особистою приватною власністю.

У зустрічному позові Відповідач зазначив, що фактичні шлюбні відносини між подружжям припинилися у серпні 2020 року. Відповідач пояснив, що з 2016 року він працював у м. Львові в міжнародній ІТ-компанії Lohika/Capgemini Engineering Ukraine і приїздив до Києва лише на вихідні. Тривале перебування на відстані негативно впливало на сімейні стосунки. У серпні 2020 року під час чергової сварки Позивач вигнала Відповідача з квартири, замінила замки, а частину його речей відправила Новою Поштою. Після цього Відповідач переїхав до м. Черкаси, де став проживати у будинку батьків та працювати в Університеті ім. Богдана Хмельницького. Відповідач зазначив, що з серпня 2020 року подружжя не проживало разом, спілкування мало формальний характер, а єдине, що об`єднувало сторони, - це дитина.

Відповідач посилався на частину шосту статті 57 Сімейного кодексу України, згідно з якою суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

На цій підставі Відповідач просив визнати його особистою приватною власністю наступне майно: нежитлове приміщення (технічне приміщення), приміщення 392 по АДРЕСА_6 ; гаражні бокси № НОМЕР_3 та АДРЕСА_7 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ; 1/2 частину житлового будинку та земельну ділянку по АДРЕСА_4 .

Водночас Відповідач визнавав, що автомобіль Suzuki Grand Vitara є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний у жовтні 2015 року, тобто у період безспірного існування шлюбних відносин.

09 липня 2024 року до суду надійшов відзив Позивача ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , в якому вона заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Позивач зазначила, що твердження Відповідача про припинення шлюбних відносин у серпні 2020 року не відповідає дійсності. Відповідач з 2016 року працював у м. Львові, що підтверджується його ж поясненнями, проте регулярно приїздив до Києва, що підтверджується копіями проїзних документів на залізничний транспорт. Після серпневої сварки 2020 року подружжя продовжувало спілкування з питань ведення домогосподарства, що підтверджується роздруківками листування у месенджерах. Сторони спільно обговорювали комерційні проекти Відповідача, брали участь у спільних заходах. Відповідач регулярно переказував кошти на утримання сім`ї, що свідчить про продовження спільного бюджету. З роздруківок листування у месенджерах вбачається, що обговорення розлучення відбулося лише у березні 2023 року, що збігається з датою подання позову про розірвання шлюбу.

Щодо технічного приміщення по АДРЕСА_1 , Позивач зазначила, що визнає його особистою власністю Відповідача, оскільки при оформленні права власності нею була надана нотаріальна заява про те, що зазначене майно є особистою власністю чоловіка.

22 липня 2024 року до суду надійшла відповідь Відповідача ОСОБА_2 на відзив Позивача, в якій він додатково обґрунтував свою позицію щодо припинення шлюбних відносин у серпні 2020 року та наполягав на тому, що все майно, набуте після цієї дати, є його особистою власністю.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 вона придбала 24 грудня 2021 року за свої особисті кошти (заощадження подружжя) у ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу, після чого подарувала її своєму сину - ОСОБА_2 . Третя особа зазначила, що ОСОБА_2 не надавав жодних коштів для придбання зазначеної частки квартири, та заперечувала проти позиції Позивача.

У судовому засіданні представник Позивача ОСОБА_7 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просив відмовити.

Представник Відповідача ОСОБА_8 підтримав зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та просив їх задовольнити, у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 просив відмовити.

ІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 08 серпня 2015 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим того ж дня Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донька - ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 06 грудня 2017 року.

17 травня 2023 року Позивачка звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу, який в подальшому було задоволено, і рішенням суду шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 70 Сімейного кодексу України встановлює, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до пункту 23 зазначеної Постанови суду, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Частиною шостою статті 57 Сімейного кодексу України визначено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Вирішуючи питання про період фактичних шлюбних відносин між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідач наполягає на тому, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися у серпні 2020 року, коли після чергової сварки Позивач вигнала його з квартири, замінила замки, а він переїхав до м. Черкаси до батьків. На підтвердження своєї позиції Відповідач надав довідки з місця роботи в м. Черкаси, банківські виписки із зазначенням місць здійснення операцій у м. Черкаси, а також посилався на позовну заяву Позивача про розірвання шлюбу, в якій зазначено про від`їзд Відповідача у серпні 2020 року.

Разом з тим, досліджуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд не може погодитися з позицією Відповідача з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Відповідач ОСОБА_2 з 2016 року працював у м. Львові в міжнародній ІТ-компанії Lohika/Capgemini Engineering Ukraine. Таким чином, роздільне проживання подружжя було обумовлене об`єктивними обставинами, пов`язаними з працевлаштуванням Відповідача, а не з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідач протягом усього періоду роботи у м. Львові регулярно приїздив до Києва, що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями проїзних документів на залізничний транспорт.

Після серпневої сварки 2020 року, на яку посилається Відповідач, не зважаючи на подружжя продовжувало активне спілкування з питань ведення спільного домогосподарства, що підтверджується наданими до матеріалів справи роздруківками листування у месенджері «Viber». Зі змісту зазначеного листування вбачається, що сторони спільно обговорювали комерційні проекти Відповідача, питання побуту, утримання та виховання дитини, брали участь у спільних заходах.

Суд також звертає увагу на те, що Відповідач, який хоч і проживав у м. Черкаси, у зв`язку з необхідністю здійснення викладацької діяльності, після серпня 2020 року регулярно переказував кошти на користь Позивача. При цьому характер та обсяг таких переказів свідчить не лише про виконання обов`язку з утримання дитини, а й про продовження ведення спільного сімейного бюджету. Відповідач у зустрічному позові сам зазначає, що переказував по 15-20 тисяч гривень щомісяця, що за своїм характером та розміром свідчить про фінансову підтримку сім`ї в цілому.

Окремо суд зазначає, що з наданих до матеріалів справи роздруківок листування у месенджерах вбачається, що обговорення питання розлучення між сторонами відбулося лише у березні 2023 року. Зазначена обставина збігається з часом подання Позивачкою позову про розірвання шлюбу (17 травня 2023 року) та свідчить про те, що саме у зазначений період сторони усвідомили неможливість продовження шлюбних відносин.

Сам по собі факт роздільного проживання подружжя, навіть якщо він мав місце, не свідчить про фактичне припинення шлюбних відносин у розумінні частини шостої статті 57 Сімейного кодексу України. Застосування зазначеної норми можливе лише за умови доведення того, що подружжя не лише проживало окремо, а й фактично припинило шлюбні відносини - тобто припинило спільне ведення господарства, взаємну моральну та матеріальну підтримку, спільне вирішення питань сім`ї. Наявні у матеріалах справи докази спростовують такі обставини та підтверджують, що шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжувалися щонайменше до березня 2023 року.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 травня 2023 року у справі № 344/5528/22, згідно з якою набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та існує поки не спростована.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюбні відносини між сторонами тривали до березня 2023 року, а все майно, набуте подружжям у цей період, є об`єктом їх спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено законом або не доведено стороною. Підстави для застосування частини шостої статті 57 Сімейного кодексу України та визнання майна, набутого після серпня 2020 року, особистою власністю Відповідача, за виключенням одного випадку, відсутні.

Переходячи до дослідження правового режиму кожного окремого об`єкта майна, суд зазначає наступне.

Щодо автомобіля Suzuki Grand Vitara, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 345 276,00 гривень. Зазначений автомобіль був придбаний Позивачем 20 жовтня 2015 року під час перебування у шлюбі. Факт придбання зазначеного транспортного засобу та його належність до спільної сумісної власності подружжя не заперечується жодною зі сторін. Відтак, суд визнає автомобіль Suzuki Grand Vitara об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Щодо нежитлового приміщення, технічного приміщення (для розташування релейних шаф), в літ. «А», загальною площею 5,8 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 84777,00 гривень.

Зазначене приміщення було придбано Відповідачем 06 липня 2020 року на електронному аукціоні (торгах). При оформленні права власності на зазначений об`єкт приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерепою О.В. було посвідчено свідоцтво від 29 липня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з матеріалів нотаріальної справи, при оформленні свідоцтва про право власності Позивачка ОСОБА_1 надала нотаріусу заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти набуття Відповідачем зазначеного приміщення у його особисту приватну власність та підтвердила, що зазначений об`єкт не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин, з урахуванням наявності нотаріально посвідченої заяви Позивачка, яка фактично спростовує презумпцію спільності набутого у шлюбі майна, суд визнає нежитлове приміщення (технічне приміщення), приміщення 392 по АДРЕСА_6 особистою приватною власністю Відповідача ОСОБА_2 . Зазначений об`єкт не підлягає поділу між подружжям.

Щодо гаражних боксів № 30 та № 31, блок И, по АДРЕСА_2 .

Гаражний бокс № 30, загальною площею 20,2 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), та гаражний бокс № НОМЕР_4 , загальною площею 20,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), були придбані Відповідачем 23 вересня 2020 року на електронних торгах. Свідоцтва про право власності видані 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Тоцькою О.В.

Зважаючи на висновок суду про те, що шлюбні відносини між сторонами тривали до березня 2023 року, зазначені об`єкти нерухомого майна були набуті у період шлюбу і є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Загальна вартість гаражних боксів складає 754555,54 гривень (372777,77 + 381777,77). Зазначене майно підлягає поділу між подружжям.

Щодо 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 (частина, придбана на електронних торгах).

08 липня 2021 року Відповідач ОСОБА_2 придбав на електронному аукціоні 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Свідоцтво про право власності видане 05 серпня 2021 року приватним нотаріусом Тоцькою О.В. Зазначена частка квартири була придбана під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя вартістю 370 440,00 гривень.

Щодо 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 (частина, подарована Відповідачу його матір`ю).

24 грудня 2021 року третя особа ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_5 , а одразу після цього подарувала придбану частку своєму сину - ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування від 24 грудня 2021 року.

Позивач ОСОБА_1 стверджувала, що зазначений договір купівлі-продажу є удаваним правочином у розумінні статті 235 Цивільного кодексу України, оскільки фактично квартира була придбана за спільні кошти подружжя, а реєстрація на матір Відповідача була лише технічною операцією, спрямованою на приховання спільного сумісного майна.

Відповідно до частини першої статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Для визнання правочину удаваним необхідно встановити, що обидві сторони правочину діяли з наміром вчинити інший правочин, ніж той, який вони фактично уклали. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для визнання правочину удаваним, покладається на особу, яка стверджує про удаваність правочину.

Позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що третя особа ОСОБА_3 при укладенні договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири діяла не у своїх інтересах, а в інтересах подружжя, або що кошти для придбання частки квартири були надані зі спільного бюджету подружжя. Твердження Позивача про удаваність правочину ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними доказами.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що придбала 1/2 частину квартири за свої особисті кошти (заощадження, які вони мали з чоловіком), ОСОБА_2 не надавав жодних коштів для цього придбання, а мотивом дарування було бажання покращити житлові умови онуки.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимоги Позивача про визнання удаваним договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_5 від 24 грудня 2021 року. 1/2 частина квартири АДРЕСА_5 , отримана Відповідачем за договором дарування від ОСОБА_3 , є його особистою приватною власністю відповідно до пункту 1 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України і не підлягає поділу між подружжям.

Щодо 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_4 , вартістю 855000,00 гривень, та земельної ділянки площею 0,0803 га, кадастровий номер :72:290:0013, по АДРЕСА_4 , вартістю 1095590,00 гривень.

Зазначені об`єкти нерухомого майна були придбані Відповідачем 18 листопада 2021 року на електронних торгах. Свідоцтва про право власності видані 01 грудня 2021 року приватним нотаріусом Тоцькою О.В.

Зважаючи на встановлений судом факт продовження шлюбних відносин до березня 2023 року, зазначені об`єкти нерухомого майна були набуті у період шлюбу і є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Загальна вартість зазначених об`єктів складає 1950590,00 гривень (855000,00 + 1095590,00).

Таким чином, за результатами дослідження правового режиму майна, суд встановив, що об`єктами спільної сумісної власності подружжя, які підлягають поділу, є:

?автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2 - 345 276,00 гривень;

?гаражний бокс № НОМЕР_3 , АДРЕСА_2, 20,2 кв. м - 372 777,77 гривень;

?гаражний бокс № НОМЕР_4 , АДРЕСА_2, 20,1 кв. м - 381 777,77 гривень;

?1/2 частина квартири АДРЕСА_3 (придбана на торгах) - 370 440,00 гривень;

?1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_4 - 855 000,00 гривень;

?земельна ділянка, кадастровий номер :72:290:0013, АДРЕСА_4 - 1 095 590,00 гривень.

Загальна вартість спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу, становить 3420861,54 гривень. З урахуванням рівності часток подружжя, частка кожного з них складає 1710430,77 гривень.

Не підлягають поділу та є особистою приватною власністю Відповідача ОСОБА_2 :

?нежитлове приміщення, технічне приміщення, приміщення АДРЕСА_8 , площею 5,8 кв. м, вартістю 84 777,00 гривень (на підставі нотаріальної заяви Позивача);

?1/2 частина квартири АДРЕСА_3 (отримана за договором дарування від ОСОБА_3 ).

Вирішуючи питання про спосіб поділу спільного майна подружжя, суд, керуючись принципом рівності часток, враховуючи характер та призначення об`єктів, фактичний порядок користування майном, який склався між сторонами, а також інтереси обох сторін, вважає за можливе здійснити поділ наступним чином.

Щодо 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_9 , суд зазначає, що зазначені об`єкти за своїм характером та призначенням є нерозривно пов`язаними. Земельна ділянка призначена для обслуговування житлового будинку, розташованого на ній. Враховуючи, що загальна вартість вказаних об`єктів перевищує розмір частки кожного з подружжя, суд вважає за необхідне визнати за кожною зі сторін право власності на частку у зазначеному майні, а саме: за кожним з подружжя - по 1/2 частці у праві власності на належну подружжю 1/2 частину житлового будинку (тобто по 1/4 частині житлового будинку) та по 1/2 частці у праві власності на земельну ділянку.

Щодо іншого майна, з урахуванням принципу рівності часток та необхідності забезпечення максимально наближеного до рівності розподілу, суд вважає за доцільне здійснити поділ наступним чином.

За ОСОБА_1 слід визнати право особистої приватної власності на: автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2 , вартістю 345276,00 гривень; гаражний бокс № НОМЕР_4 , блок И, загальною площею 20,1 кв. м, АДРЕСА_2 , вартістю 381777,77 гривень. Загальна вартість майна, виділеного Позивачу (без урахування часток у будинку та земельній ділянці по АДРЕСА_4 ) в такому разі становить 727053,77 гривень.

А за ОСОБА_2 слід визнати право особистої приватної власності на: гаражний бокс № НОМЕР_3 , блок И, загальною площею 20,2 кв. м, АДРЕСА_2 , вартістю 372777,77 гривень; 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 (придбану на торгах), вартістю 370440,00 гривень (при цьому Відповідач стає повним власником квартири АДРЕСА_5 , оскільки інша 1/2 частина вже належить йому на підставі договору дарування). Загальна вартість майна, виділеного Відповідачу (без урахування часток у будинку та земельній ділянці по АДРЕСА_4 ) в даному випадку становить 743 217,77 гривень.

Різниця між частками Сторін за результатами поділу майна становить 16164,00 гривень, що не перевищує допустимого відхилення та є мінімально можливою з урахуванням неподільності окремих об`єктів.

Щодо первісного позову ОСОБА_1 , суд зазначає, що позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ задовольняються частково. Позовна вимога немайнового характеру про визнання удаваним договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_5 від 24 грудня 2021 року задоволенню не підлягає, оскільки Позивачкою, як зазначено вище, не надано належних доказів удаваності зазначеного правочину, а також доказів походження коштів саме зі спільного бюджету подружжя (Сторін).

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, суд зазначає, що зустрічні вимоги задовольняються частково, а саме лише в частині визнання особистою приватною власністю Відповідача нежитлового приміщення (технічного приміщення), приміщення 392 по АДРЕСА_6 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно.

Позивачкою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у загальному розмірі 9 662,40 гривень, з яких: 1073,60 гривень - за позовну вимогу немайнового характеру (визнання удаваним правочину); 8052,00 гривень - за позовну вимогу майнового характеру про поділ майна (ціна позову 2.175.819,27 гривень). Крім того, Позивачкою понесені документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 38 000,00 гривень.

Позовна вимога немайнового характеру задоволенню не підлягає, тому судовий збір за неї у розмірі 1 073,60 гривень залишається за Позивачкою. Позовна вимога майнового характеру задовольняється частково на суму 1 710 430,77 гривень (з 2 175 819,27 гривень). Пропорційно задоволеній частині вимоги, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі: 8 052,00 ? (1 710 430,77 / 2 175 819,27) = 6 329,75 гривень. Витрати на правничу допомогу, виходячи з наявності як немайнових, так і майнових вимог, суд розраховує пропорційно компенсації за сплачений судовий збір: 38 000,00 ? (6 329,75 / 9 662,40) = 24 893,45 гривень.

Відповідачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір за зустрічний позов у розмірі 15140,00 гривень (ціна зустрічного позову становить 3160362,54 гривень). Враховуючи, що зустрічні вимоги задовольняються частково на суму 84777,00 гривень (визнання особистою власністю технічного приміщення), пропорційно задоволеній частині, з Позивачки на користь Відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі: 15 140,00 ? (84 777,00 / 3 160 362,54) = 406,13 гривень.

Загалом, шляхом зарахування зустрічних вимог щодо судових витрат: ((6 329,75 + 24 893,45) - 406,13), з Відповідача ОСОБА_2 на користь Позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню 30817,07 гривень судових витрат.

Крім того, у зв`язку з ухваленням рішення в даній справі підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою суду від 16.10.2023 про накладення арешту на майно, зареєстроване за ОСОБА_2 .

ІV. Резолютивна частина

Керуючись статтями 57, 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 79, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішив:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

1.1. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на наступне майно:

- автомобіль марки Suzuki Grand Vitara, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- гаражний бокс № НОМЕР_4 , блок И, загальною площею 20,1 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 59,40 кв. м, житловою площею 47,7 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0803 га, кадастровий номер :72:290:0013, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

1.2. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на наступне майно:

- гаражний бокс № НОМЕР_3 , блок И, загальною площею 20,2 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 48,6 кв. м, житловою площею 29,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 (частина, придбана на електронних торгах);

- 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 59,40 кв. м, житловою площею 47,7 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0803 га, кадастровий номер :72:290:0013, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

1.3. У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання удаваним договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, від 24 грудня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1157, відмовити.

1.4. Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 нежитлове приміщення, технічне приміщення (для розташування релейних шаф), в літ. «А», загальною площею 5,8 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 61.

1.5. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 30817 (тридцять тисяч вісімсот сімнадцять) гривень 07 копійок.

3. Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року в справі 760/12078/23 (провадження 2/760/7990/23) у вигляді накладення арешту на наступне майно, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 :

?нежитлове приміщення, технічне приміщення (для розташування релейних шаф), в літ. «А», загальною площею 5,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 61;

?гаражний бокс № НОМЕР_3 , блок И, загальною площею 20,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

?гаражний бокс № НОМЕР_4 , блок И, загальною площею 20,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

?квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

?частку в розмірі частини житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 59,40 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

?земельну ділянку площею 0,0803 га, яка призначена для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер :72:290:0013, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_7 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_8 ;

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_12 , РНОКПП: НОМЕР_9 .

Суддя: