ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/400/26 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Склярської І.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство "Акцент-Банк";

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Омельченка Євгена Володимировича, який діє від імені Акціонерного товариства "Акцент-Банк", на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Шестакової Я.В., дата складення повного рішення 07 листопада 2025 року, у справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

У грудні 2024 року позивач Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача на свою користь заборгованість в розмірі 14 198,62 грн за кредитним договором б/н від 09.09.2018 року та судові витрати.

Позов обґрунтований наступним.

09.09.2018 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору б/н та відкриття банківського рахунку і на підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ініціював встановлення кредитного ліміту на банківський рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

АТ "А-Банк" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, встановленому умовами договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 23.11.2024 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 14 198,62 грн, яка складається з наступного: 7 707,79 грн заборгованість за кредитом; 6 490,83 грн заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом.

Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу смс-повідомлень і дзвінків з вимогою виконати зобов`язання за договором, проте останній продовжує ухилятися від виконання зобов`язань та заборгованість не погашає, що є порушенням прав позивача.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.02.2025 року було відкрито провадження у справі й постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив не надав.

Суд розглянув справу за відсутності її учасників.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2025 року позов був задоволений частково. Суд ухвалив:

--- із заявленої до стягнення суми в 14 198,62 грн стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором від 09.09.2018 року б/н, яка виникла станом на 23.11.2024 року, в сумі 2 859,23 грн;

--- стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" 609,84 грн в рахунок сплаченого при зверненні в суд судового збору;

--- в решті позовних вимог відмовити.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача залишок суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 859,23 грн, розрахованої як різниця від суми витрат (30 059,23 грн) та суми зарахувань (27 200,00 грн), суд першої інстанції, пославшись на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку (кредитору) не повернуті, а тому відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України кредитор має право вимагати виконання боржником обов`язку в будь-який час.

Задовольняючи часткові позовні вимоги та відмовляючи в задоволенні решти вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві позичальника від 19.02.2021 року процентна ставка за кредитом не зазначена, виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк, розміщений на сайті, та Тарифи, на які посилається позивач як на підставу для стягнення процентів, відповідачем не підписані, виходив з того, що відсутні докази того, що саме долучені до справи Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився з ними, що їх не можна вважати складовою кредитного договору.

Крім того, суд виходив з того, що долучений позивачем паспорт споживчого кредиту не може братися до уваги, оскільки, як вказав суд, він є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. На думку суду, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. При цьому суд послався на правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зроблений у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20.

На вказане рішення адвокат Омельченко Євген Володимирович, який діє від імені Акціонерного товариства "Акцент-Банк", подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги АТ "А-Банк" про стягнення заборгованості в повному обсязі. Також просив стягнути на користь АТ "А-Банк" з відповідача судові витрати, пов`язані з поданням даної апеляційної скарги, в розмірі судового збору. При цьому послався на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, щодо відсутності підпису на Тарифах, Умовах і Правилах вказав, що суд не врахував того, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. А сам факт користування кредитом свідчить про ознайомлення відповідачем з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодження з ними, оскільки даний кредитний договір є договором Оферти.

Також зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що навіть, якщо врахувати думку суду першої інстанції (хоча Банк з нею не погоджується) щодо непідписання позичальником Тарифів та Умов і Правил, позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів (ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією) і вже повинен сплачувати процентну ставку. При цьому скаржник вважає, що посилання на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано, оскільки в справі №342/180/17 розглядався випадок, коли Тарифи Банку не було підписано боржником. В даному ж випадку до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту Банку (як зазначив суд), а Паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого.

Також вказав, що суд не прийняв до уваги того, що Паспорт продукту підписано боржником, а тому слід керуватися висновком, зробленим Верховним Судом у постанові від 02 грудня 2020 року по справі №284/157/20.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

09.09.2018 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомлений та згодний з умовами вказаного договору.

Вказані Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи підпису позичальника (відповідача) не містять.

Того ж дня ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка". Паспорт споживчого кредиту підписано власноручно відповідачем, про що свідчить його особистий підпис.

Відповідно до довідки АТ "А-Банк" ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картки: НОМЕР_2 зі строком дії до травня 2022 року.

Згідно з довідкою АТ "А-Банк" ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт за договором б/н від 09.09.2018 року за період з 09.09.2018 року по 23.11.2024 року, який неодноразово змінювався: 09.09.2018 року 0,00 грн, 06.03.2020 року 6000,00 грн, 17.01.2022 року 8000,00 грн, 28.06.2023 року 7707,79 грн, 26.10.2023 року 7800,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09.09.2018 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 23.11.2024 року складає 14 198,62 грн, яка складається з наступного: 7 707,79 грн заборгованість за кредитом; 6 490,83 грн заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом.

Крім того, наявна банківська виписка по рахунку № НОМЕР_3 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , за період з 09.09.2018 року по 23.11.2024 року, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи.

За вказаною випискою вбачається рух коштів по вказаному рахунку; сума витрат складає 41 121,92 грн, сума зарахувань 27 200,00 грн, сума комісій 508,34 грн, сума кешбеку 16,53 грн, останній платіж здійснено 04.02.2022 року. Також, із вказаної виписки вбачається, що в розмір заборгованості ОСОБА_1 враховувались списання відсотків, комісії за користування кредитними коштами, комісії за обслуговування.

Перевіривши розрахунок заборгованості за договором № б/н від 09.09.2018 року та виписку по рахунку № НОМЕР_3 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , за період з 09.09.208 року по 23.11.2024 року, не враховуючи врахування позивачем сум списаних відсотків за користування кредитом, судом першої інстанції встановлено, що сума витрат відповідача складає 30 059,23 грн, сума зарахувань 27 200,00 грн.

Вказане позивачем не заперечується.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Щодо кредитного договору, укладеного між сторонами

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст..ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в АТ "Акцент-Банк", що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16 цс 15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Апеляційний суд вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк".

А тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем Витяг з Тарифів, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовими укладеного кредитного договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, яка, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий значений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з урахуванням вказаного висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленого у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, враховуючи обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані Умови та Правила надання банківських послуг, які разом з Тарифами відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить зазначення про розмір процентної ставки, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У цій справі встановлено на підставі наданої позивачем Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк" від 09.09.2018 року, що відповідач ОСОБА_1 уклав з позивачем АТ "Акцент-Банк" кредитний договір, складовими якого є Анкета-заява від 09.09.2018 року, відповідач оформив платіжну картку та отримав кредитні кошти.

Факт отримання та користування кредитними коштами підтверджується Випискою за договором б/н, укладеним з відповідачем, та Розрахунком заборгованості.

Щодо розміру кредитної заборгованості

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про споживче кредитування" в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору (25.01.2019 року) кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Згідно з ч.2 ст.9 вказаного Закону в зазначеній редакції до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

За ст.13 вказаного Закону в зазначеній редакції договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тобто договір має бути укладено після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19.

Отже, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.

Відтак, й наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту також не є складовою кредитного договору.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що долучений позивачем паспорт споживчого кредиту не може братися до уваги, оскільки, як вказав суд, він є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця.

Апеляційний суд вважає, що в силу положень ч.3 ст.89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Як встановлено, Паспорт споживчого кредиту, як і Умови та правила надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк" не є складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору. У Заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за відсотками (нарахованими та простроченими).

Відповідно є правильним висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні вказаної складової кредитної заборгованості, а саме процентів.

Щодо вимоги про стягнення тіла кредиту апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Згідно правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 08.07.2020 року у справі № 464/4985/15-ц, "твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості станом на 07 квітня 2015 року, який містить детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 не надала".

У постанові від 09.08.2023 року у справі справа № 266/4900/21 Верховний Суд зазначив, що "по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, тоді як саме виписки за рахунками позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, тобто слугувати підтвердженням правильності проведених стороною в такому розрахунку арифметичних дій".

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав Розрахунок заборгованості та Виписку по рахунку, яка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості містить детальний розпис нарахованої заборгованості, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником.

На спростування вказаної заборгованості відповідачем свого контррозрахунку не надано.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача залишок суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 859,23 грн, розрахованої як різниця від суми витрат (30 059,23 грн) та суми зарахувань (27 200,00 грн), обґрунтовано виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку (кредитору) не повернуті, а тому відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України кредитор має право вимагати виконання боржником обов`язку в будь-який час.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги до уваги не приймаються, як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на те, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.

При цьому апеляційний суд враховує те, що, як вже було зазначено, вказані Умови та Правила надання банківських послуг, які разом з Тарифами відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви.

Також підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на неврахування судом того, що позичальник повинен сплачувати процентну ставку, адже він отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів. Також, на думку скаржника, посилання на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано, оскільки в справі №342/180/17 розглядався випадок, коли Тарифи Банку не було підписано боржником, а в цій справі до матеріалів додано не тільки Тарифи із сайту Банку (як зазначив суд), а Паспорт споживчого кредиту.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що висновки суду першої інстанції щодо Паспорту споживчого кредиту відповідають правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20, і тому посилання скаржника в своїй апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі №284/157/20 є безпідставними, оскільки зазначена постанови була прийнята касаційним судом до прийняття вищезазначеного правового висновку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Омельченка Євгена Володимировича, який діє від імені Акціонерного товариства "Акцент-Банк", залишити без задоволення.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 16 лютого 2026 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська