Справа № 729/1804/25 2/729/151/26
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Булиги Н. О.,

при секретарі судового засідання Романченко С. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Бобровиці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лабик Руслан Романович, до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, через свого представника адвоката Лабик Р. Р., за допомогою системи «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (далі відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.08.2025 року близько 11 години в м. Бобровиця Чернігівської області по вул.Лупицька буд. 140, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КАМАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (водій КП "Міськдобробут"), який під час виконання обов`язків у вигляді вивозу сміття, під час стоянки транспортного засобу, не був уважним та відпустив гальма транспортного засобу, у результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_3 , (різноробочого КП Міськдобробут), який впав під переднє праве колесо транспортного засобу коли піднімався до салону автомобіля після того, як завантажив сміття, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та того ж дня помер в лікувальному закладі.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №121 від 29.08.2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер у стаціонарі Бобровицької опорної лікарні, внаслідок травматичного шоку, закритого перелому сідничної кістки, перелому ребер, забою калитки, отриманих в результаті його травмування вантажним автомобілем 28.08.2025 року в місті Бобровиця.

За даним фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Чернігівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000653 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. У даному кримінальному провадженні триває досудове розслідування.

Представник позивачки зазначає, що у результаті вказаної події, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , його близьким родичам, а саме дружині ОСОБА_1 було завдано матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим у неї виникло право на таке відшкодування за рахунок відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче.

Так, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «КАМАЗ», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №228532720.

Керуючись положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 №3720- IX, 12.09.2025 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному законом, із заявами на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем вимог, містились вимоги про відшкодування 288000 грн. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника та 200000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди.

Проте, 23.09.2025 відповідач повідомив позивачку про призупинення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю прийняття рішення, оскільки відсутнє документальне підтвердження завершення кримінального провадження чи набрання законної сили рішенням у такій справі, а також у зв`язку з відсутністю документів необхідних для обрахунку суми страхового відшкодування.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника у розмірі 288000 грн. та страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 39364 грн.

19.12.2025 року від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 28.08.2025 року в м. Бобровиця, по вул. Лупицька буд. 140, дійсно сталася дорожньо- транспортна пригода за участю транспортного засобу «КАМАЗ», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 .

Цивільно-правова відповідальність особи, яка застрахована, виникає внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу, була застрахована у AT «СГ «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 228532720 від 15.04.2025 року.

01.01.2025 року введенй в дію ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 21 травня 2024 року № 3720-ІХ.

Відповідно до п. 1 ст. 32 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання страхової (регламентної) виплати потерпіла особа чи інша особа, яка має право на її отримання, подає страховику, а у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - до МТСБУ, заяву про страхову виплату.

Також, відповідно до п. 3 ст. 32 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", до заяви про страхову (регламентну) виплату додаються: копія вироку суду чи іншого рішення, що набрало законної сили, що підтверджує завершення кримінального провадження, якщо дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди здійснювалося у кримінальному провадженні та страховик (МТСБУ) у межах строку, передбаченого частиною четвертою цієї статті, вимагає надання такого документа.

Відповідно до п. 6. ст. 32 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 21 травня 2024 року № 3720-ІХ, перебіг строків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (які зупиняються страховиком у разі неподання одного чи декількох документів, передбачених частиною третьою цієї статті), зупиняється з моменту отримання страховиком (МТСБУ) інформації про те, що дорожньо- транспортна пригода розглядається у цивільному, господарському, кримінальному провадженні або у справі про адміністративне правопорушення, у разі якщо страховик (МТСБУ) вимагав надання документів, передбачених пунктами 12 і 13 частини третьої цієї статті, до дня, коли страховику (МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Представник відповідача зазначає, що оскільки, дорожньо-транспортна пригода наразі розглядається у кримінальному проваджені № 0000653, то відповідно до положень п. 6. ст. 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», перебіг строків для прийняття рішення по даній страховій справі зупиняється до надання копії вироку суду чи іншого рішення, що набрало законної сили, що підтверджує завершення кримінального провадження № 0000653.

Також, представник відповідача зазначає, що на даний час AT «СГ «ТАС» (приватне), відповідно до норм чинного законодавства України, не має підстав для здійснення страхової виплати, оскільки позивачем не дотриманий передбачений законодавством порядок отримання страхової виплати який встановлений спеціальним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем не надано копії вироку суду чи іншого рішення, що набрало законної сили, що підтверджує завершення кримінального провадження № 0000653 та встановлює цивільно-правову відповідальність страхувальника AT «СГ «ТАС» (приватне) ОСОБА_2 та документів необхідних для обрахунку суми страхового відшкодування, які є обов`язковими для прийняття рішення щодо страхової виплати.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача зазначає, що відповідач жодним чином не порушував права, свободи чи інтереси позивачки, а тому позовні вимоги до AT «СГ «ТАС» (приватне) вважає передчасними.

Крім того, представник відповідача звертає увагу, що AT «СГ «ТАС» (приватне) не є завдавачем шкоди, а здійснює страхові виплати на підставі положень спеціалізованого законодавства, зокрема ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 21 травня 2024 року № 3720-ІХ, в якому чітко вказано, що копія вироку суду чи іншого рішення, що набрало законної сили, що підтверджує завершення кримінального провадження, якщо дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди здійснювалося у кримінальному провадженні є необхідною умовою для прийняття Страховиком рішення щодо здійснення страхової виплати. Окрім того, перебіг строків, передбачених частиною п`ятою cт. 32 Закону зупиняється з моменту отримання страховиком (МТСБУ) інформації про те, що дорожньо-транспортна пригода розглядається у цивільному, господарському, крішінальному провадженні або у справі про адміністративне правопорушення, у разі якщо страховик (МТСБУ) вимагав надання документів, передбачених пунктами 12 і 13 частини третьої цієї статті, до дня, коли страховику (МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили».

Щодо вимоги позивачки про стягнення страхової виплати по втраті годувальника у розмірі 288000 грн., то представник відповідача вважає її безпідставною та необгрунтованою, оскільки відповідно до п.2 ст. 25 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у разі смерті потерпілої фізичної особи здійснює страхову (регламентну) виплату у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та з урахуванням положень Сімейного кодексу України має право на таке відшкодування, у розмірі, що розраховується відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Відповідно до пп. б) п. 32.3 ст. 32 Закону, у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника до заяви додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.

AT «СГ «ТАС» (приватне) керуючись абз. 2 ч. 5 ст. 32, п б. ст. 32, п.3 ст. 32 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", направило ОСОБА_1 та її представнику адвокату Лабику Р. Р. лист - роз`яснення щодо необхідності надання документів необхідних для обрахунку суми страхового відшкодування по втраті годувальника (розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника) та надання вироку суду чи іншого рішення, що набрало законної сили, що підтверджує завершення крішінального провадження № 0000653 та встановлює цивільно-правову відповідальність страхувальника AT «СГ «ТАС» (приватне) ОСОБА_2 . Проте, станом на 11.11.2025 року, ОСОБА_1 та її представник адвокат Лабик Р. не надали до AT «СГ «ТАС» (приватне) запитуваних документів необхідних для обрахунку суми страхового відшкодування по втраті годувальника.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком та отримує пенсію у розмірі 3128,43 грн.

Поняття «непрацездатні громадяни» визначається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду 'України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст. 74 СК України).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Представник відповідача зазначає, що розмір пенсії ОСОБА_1 є більшим, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» (з 01.01.2025 - 2361,00 гривні). Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами потребу у матеріальній допомозі, передбаченій статтею 202 СК України, так і те, що ОСОБА_3 надавав таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом їх існування, оскільки відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 , основним джерелом доходу ОСОБА_1 з її слів є пенсія.

Згідно статті 38 Закону «Про пенсійне забезпечення», члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до членів сім`ї, які вважаються такими, шо були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якшо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Законодавцем у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено обов`язкове надання довідки про розмір пенсії внаслідок втрати годувальника особами, які вимагають відшкодувати шкоду у зв`язку із смертю годувальника, оскільки Пенсійним фондом проводиться перевірка: чи має особа, яка претендує на такий вид пенсії, право на її отримання, чи достатній страховий стаж (згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») годувальника, чи не буде розмір пенсії по втраті годувальника нижче за розмір пенсії за віком, який отримає позивач тощо.

Відповідно до відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні та з 02.01.2020 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 відповідно до Закону. Враховуючи норми частини 2 статті 36 Закону, право на пенсію у зв 'язку з втратою годувальника у ОСОБА_1 відсутнє.

Представник відповідача вказує, що надані позивачкою довідка про спільне проживання разом із загиблим не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, оскільки в Законі чітко передбачено перелік документів, які необхідно надати страховику, зокрема документ про розмір пенсії, наданий утриманцю внаслідок втрати годувальника. Лише факт пенсійного віку та наявність хвороб не підтверджує обставин, що позивачка перебувала на утриманні у померлого ОСОБА_3 . Тобто, позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що вона перебувала на утриманні ОСОБА_3 , а також, що допомога померлого була основним та постійним джерелом її існування.

На підставі викладеного представник відповідача просить суд відмовити позивачці у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

У судове засідання представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» не з"явився, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що в силу вимог ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

01.01.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача, адвоката Лабик Р. Р. надійшла відповідь на відзив, у якій останній просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У відповіді на відзив адвокат посилається на те, що хоча відповідач стверджує, що вина водія не встановлена, однак, у матеріалах справи (наданих на запит суду з поліції) міститься Висновок судової експертизи № СЕ-19/125-25/12322-IT від 23.09.2025. Згідно з дослідницькою частиною та висновками експерта: "Водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем КАМАЗ (н.з. НОМЕР_1 ), порушив вимоги п. 15.12 Правил дорожнього руху України, а саме: залишив транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху".

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, висновок експерта є доказом. Цей доказ чітко встановлює: дію (бездіяльність): водій покинув кабіну, не зафіксувавши авто; порушення норми права: порушення п. 15.12 ПДР; наслідок: вантажівка покотилася і розчавила людину.

Представник позивачки зазначає, що для цивільно-правової відповідальності даного доказу є достатньо. Суд у цивільній справі не пов`язаний з очікуванням вироку, якщо обставини ДТП встановлені іншими належними доказами (експертизою).

Також, представник позивача зазначає, що аргумент страховика про те, що без вироку суду відсутні підстави для виплати, базується на хибному тлумаченні законодавства, оскільки згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, незалежно від вини цієї особи. Тобто, цивільне законодавство встановлює так звану "відповідальність без вини" для власників транспортних засобів.

Крім того, відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб".

У даному випадку обов`язок відшкодувати шкоду (цивільно-правова відповідальність) у володільця КАМАЗу виник у момент заподіяння смерті потерпілому джерелом підвищеної небезпеки. Цей обов`язок виникає в силу прямої норми ст. 1187 ЦК України автоматично і не залежить від наявності чи відсутності обвинувального вироку у кримінальній справі. Також, оскільки у страхувальника виник обов`язок відшкодувати шкоду, то відповідно до ст. 5 Закону страховий випадок вже настав. Отже, пов`язування страхової виплати з вироком суду є штучним створенням перешкод у отриманні відшкодування, оскільки Закон пов`язує обов`язок страховика саме з фактом виникнення цивільної відповідальності страхувальника, яка в даному випадку є безумовною.

Щодо невизнання відповідачем вимоги позивачки про стягнення страхової виплати по втраті годувальника у розмірі 288000 грн., то представник позивачки зазначає, що відповідно до ст. 1200 ЦК України, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Отже, законодавець встановив дві самостійні, альтернативні підстави для отримання відшкодування: 1) факт перебування на утриманні; 2) наявність права на отримання утримання на день смерті потерпілого.

Позивач у своїй позовній заяві обґрунтовує вимоги саме наявністю у неї права на утримання від чоловіка, яке існувало на момент його трагічної загибелі. Так, позивачка є непрацездатною особою з 2020 року, що підтверджується пенсійним посвідченням та фактом досягнення пенсійного віку, встановленого законом. Таким чином, перша умова для виникнення права на утримання, непрацездатність, є доведеною та не заперечується відповідачем.

Відповідач вказує, що «потреба в матеріальній допомозі» виникає лише тоді, коли дохід особи є меншим за прожитковий мінімум. Ця позиція прямо суперечить правовим висновкам Верховного Суду.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) зазначено: «...отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі».

Отже, дохід загиблого чоловіка позивачки (11118 грн) майже в 4 рази перевищував дохід позивачки (3128 грн), що беззаперечно доводить факт того, що саме зарплата чоловіка була основним джерелом існування сім`ї; важкий стан здоров`я позивачки (інсульт, гіпертонія, геміпарез) вимагав постійних витрат на ліки та догляд, які покривалися за рахунок доходів чоловіка; факт спільного проживання та ведення господарства доведений Актом обстеження та квитанціями про сплату комунальних послуг чоловіком.

На підставі викладеного представник позивача вважає вимоги ОСОБА_1 законними та обґрунтованими, а тому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Просить проводити розгляд справи без його участі та участі позивачки.

Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 28.08.2025 року близько 11 години в м. Бобровиця Ніжинського району Чернігівської області по вул.Лупицька буд. 140, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КАМАЗ», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , (водія КП "Міськдобробут"), який під час виконання обов`язків у вигляді вивозу сміття, під час стоянки не був уважним та відпустив гальма транспортного засобу, у результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_3 , (різноробочого КП Міськдобробут), який впав під переднє праве колесо транспортного засобу коли піднімався до салону автомобіля після того, як завантажив сміття, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження, в результаті чого помер у лікувальному закладі.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №121 від 29.08.2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер у стаціонарі Бобровицької опорної лікарні, внаслідок травматичного шоку, закритого перелому сідничної кістки, перелому ребер, забою калитки, отриманих в результаті його травмування вантажним автомобілем 28.08.2025 року в місті Бобровиця (а.с.19,20 зв.ст.-21).

За даним фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Чернігівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000653 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.15).

Згідно копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_3 були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які померли ІНФОРМАЦІЯ_2 та 03.06.2023 року відповідно, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.21,21зв.ст.,22).

09.09.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , Відділом реєстрації актів громадянського стану Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області, зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.22 зв.ст.).

Як вбачається з довідки про доходи № 880826, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Бобровицькому об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01.09.2024 по 31.08.2025 складає 37541,16 грн. (а.с.24 зв.ст.).

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2575, вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у терапевтичному відділенні КНП «Ніжинська ЦМЛ ім. М. Галицького» з 21.04.2021 по 30.04.2021; згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 19486, ОСОБА_1 перебувала у стаціонарному відділенні КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради з 17.10.2025 по 22.10.2025, з діагнозом «гострий мозковий інсульт»; згідно виписки №9297 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного ) хворого, ОСОБА_1 перебувала у КНП «Ніжинська ЦМЛ ім. М. Галицького» з 15.12.2022 по 26.12.2022; згідно виписки №41 з медичної карти № 01018904 від 03.11.2025, ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у Амбулаторії загальної практики сімейної медицини №6.

З довідки №170 виданої Амбулаторією загальної практики сімейної медицини №6, видно, що на даний час стан хворої ОСОБА_1 задовільний, тяжких захворювань немає, стороннього догляду не потребує.

Відповідно до довідки № 206 від 03.09.2025 виданої КП «Міськдобробут», ОСОБА_3 , дійсно працював у КП «Міськдобробут», його заробітна плата за період з лютого по липень 2025 склала 66708 грн. (а.с.27 зв.ст.).

Згідно інформації ГУПФ України в Чернігівській області, за документами електронної пенсійної справи, страховий стаж ОСОБА_3 обчислений за даними Реєстру застрахованих осіб (документи про страховий стаж не надавались) складає 23 роки 5 місяців 11 днів, що давав би право заявнику на призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку у Головному управлінні та з 02.01.2020 отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону. Також зазначено, що враховуючи норми ч. 2 ст.36 Закону, право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у ОСОБА_1 відсутнє, оскільки її страховий стаж становить менше ніж 32 роки (а.с.28).

Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 , складеного комісією, створеною розпорядженням Бобровицького міського голови від 03.11.2025 №539, в результаті обстеження встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована в м. Ніжин, а фактично проживає в АДРЕСА_1 . Пенсіонерка. Проживає у будинку, що належав на праві власності померлій матері її померлого чоловіка ОСОБА_3 . Основним джерелом доходу ОСОБА_1 з її слів є її пенсія.

Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №228532720, цивільно-правова відповідальність, транспортного засобу марки «КАМАЗ», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СГ«ТАС» (приватне) (а.с.30 зв.ст.,31,31зв.ст.).

12.09.2025 представник позивачки, адвокат Лабик Р. Р., повідомив АТ «СГ«ТАС» (приватне) про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному законом, із заявами на виплату потерпілій ОСОБА_1 страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника у розмірі 288000 грн. та страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 грн. (а.с.32,32 зв.ст.,33).

23.09.2025 АТ «СГ«ТАС» (приватне) повідомили позивачку та адвоката про призупинення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю прийняття рішення, оскільки відсутнє документальне підтвердження завершення кримінального провадження чи набрання законної сили рішенням у такій справі, а також у зв`язку з відсутністю документів необхідних для обрахунку суми страхового відшкодування (а.с.33 зв.ст.-35).

На виконання ухвали суду про витребування доказів, слідчим управлінням ГУ НП в Чернігівській області надано копії матеріалів кримінального провадження №0000653 від 28.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушеня передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме протокол допиту свідка ОСОБА_2 , протокол огляду місця ДТП від 29.08.2025 з фототаблицею; протокол допиту потерпілого ОСОБА_1 ; висновок експерта №122 від 29.08.2025, згідно якого смерть ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 від комплексу тілесних ушкоджень, спричинених дією тупих предметів по механізму удару, тертя та стиснення; висновок експерта № СЕ-19/125-25/12322-ІТ від 23.09.2025, згідно якого, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем КАМАЗ (н.з. НОМЕР_1 ), порушив вимоги п. 15.12 Правил дорожнього руху України, а саме: залишив транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху. Також, зазначено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За статтею 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.

Статтею 18 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-ІХ від 21.05.2024 визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.20 ЗУ №3720-ІХ від 21.05.2024, у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку, зокрема, зі смертю потерпілої фізичної особи.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.25 ЗУ №3720-ІХ від 21.05.2024, страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у разі смерті потерпілої фізичної особи здійснює страхову (регламентну) виплату у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та з урахуванням положень Сімейного кодексу України має право на таке відшкодування, у розмірі, що розраховується відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Страхова (регламентна) виплата у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка має право на таку виплату, здійснюється у формі ануїтету - рівномірними послідовними щомісячними виплатами, якщо іншу періодичність виплат не узгоджено особою, яка має право на таку страхову (регламентну) виплату, і страховиком (МТСБУ), протягом дії такого права та не підлягає подальшому перерахунку.

Загальний мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати особам, які перебували на утриманні одного померлого, за весь період її отримання не може становити менше 36 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку.

Страхова виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом третім цієї частини, за письмовими зверненнями осіб, які мають право на отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, здійснюється одноразово.

Страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку (ч.3 ст.25 ЗУ №3720-ІХ від 21.05.2024).

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 556/1514/16-ц та від 21.04.2022 у справі №447/2222/20.

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно зі статтею 32 Закону №3720-ІХ від 21.05.2024, для отримання страхової (регламентної) виплати потерпіла особа чи інша особа, яка має право на її отримання (далі - заявник), подає страховику, а у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - до МТСБУ, заяву про страхову виплату, заяву про регламентну виплату у строк, що не перевищує:1) один рік з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (у випадках, передбачених пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - з дня припинення членства страховика в МТСБУ), - якщо шкоду заподіяно майну потерпілої особи; 2) три роки з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (у випадках, передбачених пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - з дня припинення членства страховика в МТСБУ), - якщо шкоду заподіяно життю або здоров`ю потерпілої фізичної особи.

Частиною 3 статті 32 Закону передбачено, що до заяви про страхову (регламентну) виплату додаються:1) паспорт громадянина, а в разі його відсутності - інший документ, який відповідно до законодавства України посвідчує особу заявника, якщо заявником є фізична особа; 2) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхової виплати (довіреність, яка передбачає повноваження щодо отримання страхової виплати, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину тощо), якщо заявник не є потерпілою особою (її законним представником); 3) довідка про присвоєння заявнику реєстраційного номера облікової картки платника податків, якщо заявником є фізична особа (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера платника податків, офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності) та серія, номер і назва документа, що його посвідчує; 8) у разі вимоги про страхову (регламентну) виплату у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи: а) свідоцтво про смерть потерпілої фізичної особи; б) документи, що посвідчують право осіб на утримання від померлої потерпілої фізичної особи або перебування осіб на утриманні потерпілої фізичної особи згідно з частиною другою статті 25 цього Закону, та документи, що підтверджують доходи померлої потерпілої фізичної особи за календарний рік, що передує року настання дорожньо-транспортної пригоди (за наявності), - у разі вимоги заявника про виплату страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника; в) документи, що підтверджують сімейні, родинні відносини відповідно до частини другої статті 25 цього Закону, - у разі вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю годувальника; г) документи, що підтверджують факт поховання потерпілого та/або спорудження надгробного пам`ятника та здійснення відповідних витрат, - у разі вимоги заявника про виплату відшкодування у зв`язку із здійсненням витрат на поховання потерпілого; 9) відомості про реквізити банківського (платіжного) рахунку чи унікальний ідентифікатор отримувача страхової (регламентної) виплати - у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 27 цього Закону; 10) документи про дорожньо-транспортну пригоду, оформлені працівниками відповідних підрозділів Національної поліції України відповідно до законодавства, або повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за формою і відповідно до інструкції, затверджених МТСБУ, без участі працівників відповідних підрозділів Національної поліції України відповідно до частини другої статті 31 цього Закону; 13) копія вироку суду чи іншого рішення, що набрало законної сили, що підтверджує завершення кримінального провадження, якщо дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди здійснювалося у кримінальному провадженні та страховик (МТСБУ) у межах строку, передбаченого частиною четвертою цієї статті, вимагає надання такого документа.

З аналізу вищевикладених норм закону видно, що такий містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 280/1222/17.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Відповідно до ч.6 ст.32 Закону, перебіг строків, передбачених частиною п`ятою цієї статті, зупиняється з моменту отримання страховиком (МТСБУ) інформації про те, що дорожньо-транспортна пригода розглядається у цивільному, господарському, кримінальному провадженні або у справі про адміністративне правопорушення, у разі якщо страховик (МТСБУ) вимагав надання документів, передбачених пунктами 12 і 13 частини третьої цієї статті, до дня, коли страховику (МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Таким чином, статтею 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного, господарського чи кримінального судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 242/1930/21, від 21.04.2022 у справі № 447/2222/20, а також від 05.10.2022 у справі № 208/4598/21.

Зокрема, 05.10.2022 Верховний Суд в рамках справи № 208/4598/21 досліджував питання щодо відшкодування шкоди завданої в ДТП, в порядку страхового відшкодування, у разі незакінчення розгляду кримінального провадження та дійшов висновку, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. А відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для незадоволення вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Згідно ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно матеріалів справи, позивачка є дружиною загиблого в ДТП ОСОБА_3 і вона є особою пенсійного віку, якого вона досягла у 2020 році.

Тобто, ОСОБА_1 на момент ДТП була непрацездатною, відтак вона має законодавчо передбачене право на отримання відповідного страхового відшкодування, про що заявлено позовні вимоги.

Таким чином, позивачка є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка, оскільки на день його смерті перебувала на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання, що доведено відповідними доказами.

Абзацом 3 частини 2 статті 25 Закону України від 21.05.2024 №3720-IX встановлено, що загальний мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати особам, які перебували на утриманні одного померлого, за весь період її отримання не може становити менше 36 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку. А відповідно до ч.3 ст.25, страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку.

На день настання страхового випадку у 2025 році було встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 8000 грн., а тому загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника становить (8000*36=288000 грн.), а загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи становить 200000 грн. (із розрахунку 25*8000 грн. =200000 грн).

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України від 21.05.2024 №3720-IX, загальний розмір усіх здійснених страхових (регламентних) виплат у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю однієї потерпілої фізичної особи не може перевищувати розмір страхової суми за таку шкоду, встановлений цим Законом.

Частиною 5 розділу VI "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону України від 21.05.2024 №3720-IX встановлено, що до введення в дію частини другої статті 14 цього Закону розмір страхової суми становить: 1) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих осіб: з дня введення в дію цього Закону - 500 тисяч гривень на одну потерпілу особу та 5 мільйонів гривень на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих осіб.

У даному страховому випадку, заявлена позивачкою загальна сума страхового відшкодування становить 488000 гривень, що не перевищує встановленої Законом страхової суми.

Таким чином заявлені у справі позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується судових витрат, то слід звернути увагу на таке.

За змістом ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги у справі задоволено повністю, з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись, у тому числі, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд дійшов висновку про обґрунтованість розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та стягнення їх з відповідача на користь позивача. Такі витрати на правову допомогу адвоката, понесені позивачем при розгляді справи, підтверджуються матеріалами справи, а саме договором про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж611 від 03.09.2025, укладеного між адвокатським об`єднанням «Автопоміч Україна» та ОСОБА_1 , детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних для надання професійної правничої допомоги, з якого вбачається, що сума витрат на професійну правничу допомогу скаладає 39364 грн. При цьому, суд враховує, що представник позивача у судових засіданнях (як зазначено 4 год)участі не брав, вартість однієї години роботи 3028 гривень, а тому підстави для стягнення витрат на правову допомогу у цій частині відсутні. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 27252 гривні (4Х3028=12112 грн., 39364 - 12112 = 27252 грн.

Крім того, з відповідача до державного бюджету підлягає стягненню 1211 гривень 20 копійок судового збору, враховуючи, що позивачку в даній категорії справ звільнено від його сплати.

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.999, 1166, 1187, 1200 ЦК України, ст.ст.13,18,81,83, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лабик Руслан Романович, до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (Ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) 288000 (двісті вісімдесят вісім тисяч) гривень страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника та 200000 (двісті тисяч) гривень страхового відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (Ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) 27252 (двадцять сім тисяч двісті п"ятдесят дві) гривні витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (Ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243) на користь держави судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", Ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243, місцезнаходження 03062 м. Київ проспект Перемоги, буд. 65.

Суддя Бобровицького районного суду Н.О. Булига