Справа № 149/3142/25
Провадження № 22-ц/801/416/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 рокуСправа № 149/3142/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Оніщука В.В., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 149/3142/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Махнівської сільської ради, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на його утриманні чотирьох дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 4.12.2025, постановлену у складі судді Дем`янової Ж.М. в приміщенні суду в м. Козятин, -

в с т а н о в и в :

29.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою (вх № 11683), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Махнівської сільської ради, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на його утриманні чотирьох дітей, в якій просив : встановити факт утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 4-х дітей: ОСОБА_3 , 7.11.2007, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 4.12.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі № 149/3142/25.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх № 14613/25-вх), в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України № 7 та № 5 підтверджується відсутність батька дітей; спір про право між ОСОБА_1 та дружиною та батьком дітей, зазначеного у свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відсутній у зв`язку з тим, що біологічний батько дітей фактично невідомий, був записаний зі слів матері та не є реально існуючою фізичною особою; встановлення юридичного факту є необхідним для звільнення заявника з військової служби за сімейними обставинами.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

16.01.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання (вх № 676/26-вх) ОСОБА_1 про розгляд справи у його відсутності.

У судовому засідання ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заінтересованої особи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадженні на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблений з додержанням норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачені, справи про встановлення факту, що розглядає суд. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У постанові ВС від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 ВП ВС зазначила, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини.

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні (постанова ВС від 15.08.2025 у справі № 709/1954/24).

У постанові ВС від 28.09.2022 у справі № 139/122/14-ц вказано, що під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного утримання дитини батьком (вітчимом) необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Доведення факту одноосібного утримання дитини батьком та пасинка, падчерки вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько пасинка, падчерки не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків та виховання дитини вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини (постанова ВС від 2.10.2024 у справі № 333/7023/23).

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про те, що у даній справі заявник просить встановити факт перебування на його утриманні чотирьох дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для ОСОБА_2 , як матері. У даній справі наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманню) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманню, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29.12.2025 зупинено дію ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 4.12.2025 у даній справі до закінчення розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Враховуючи те, що апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 4.12.2025, відтак слід поновити дію ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 4.12.2025.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 4.12.2025у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

Т. М. Шемета

Повний текст постанови складено 02.02.2026.