Справа №613/68/25 Провадження № 2/613/27/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Сеник О.С.,

за участі секретаря - Дегтяр А.Ю.,

представника позивача - Приходька С.О.,

відповідачки - ОСОБА_1 ,

представника відповідачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові у приміщенні Богодухівського районного суду Харківської області в режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 613/68/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи - Богодухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_4 , Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник адвокат Приходько С.О., звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд визнати його, ОСОБА_3 , біологічним батьком ОСОБА_5 , народженого від матері ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2010 року позивач та відповідачка проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у 2012 році у них народився спільний син ОСОБА_6 . У свідоцтві про народження ОСОБА_6 був записаний зі слів матері як ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 - дошлюбне прізвище відповідачки).

У 2015 році сторони перестали проживати однією сім`єю, однак, позивач продовжував спілкуватися зі своїм сином, який ідентифікує його як батька.

З часом відповідачка почала обмежувати позивача у можливості спілкуватися з сином. Після проходження медичного обстеження ОСОБА_6 у жовтні у 2024 року позивач довідався про те, що батьком сина записана інша особа - ОСОБА_4 , який, зі слів відповідачки, усиновив ОСОБА_6 . Після того, як ОСОБА_3 довідався про усиновлення ОСОБА_6, відповідачка почала перешкоджати спілкуванню позивача з сином, що і стало підставою для подання даного позову відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 11.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання.

20.03.2025 відповідачкою подано письмовий відзив на позов, у якому зазначено, що оскільки позивач та відповідачка не перебували у зареєстрованому шлюбі, походження дитини від батька могло бути визначене за заявою матері та батька, поданою відповідно до органу державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до ч.1 ст.126 СК України, однак, ОСОБА_3 відмовився подавати таку заяву та реєструвати сина на своє ім`я, мотивуючи це тим, що він перебуває у розшуку через фінансові проблеми і не хоче «зайвий раз світитися». У зв`язку з цим дитина була зареєстрована відповідно до ч.1 ст.135 СК України як ОСОБА_9 , батько дитини був записаний зі слів матері як ОСОБА_10 . Після того, як дитині виповнився 1 рік, матір помітила певні вади у його поведінці, а після виповнення 3 років стали помітні відхилення у розвитку сина та йому був установлений діагноз «легка розумова відсталість». Син потребував додаткової уваги, спеціального лікування та навчання, а також постійного догляду, чим займалася лише відповідачка. Позивач спочатку заперечував стан дитини, а коли усвідомив його - самоусунувся, зникав з дому, місяцями не з`являвся додому, не брав участі у житті та вихованні ОСОБА_6 , не допомагав матеріально його утримувати. У 2016 році відповідачка з дитиною пішла від ОСОБА_3 , почала мешкати окремо. Позивач не допомагав матеріально, і не побажав оформити дитину на себе.

Улітку 2019 року відповідачка познайомилася із ОСОБА_4 , з яким згодом почала спільно проживати і 14.07.2021 вони зареєстрували шлюб. Син ОСОБА_6 проживав разом з відповідачкою, ОСОБА_4 ставився до нього як до власного сина, хоча знав і бачив особливості ОСОБА_6 , який був визнаний особою з інвалідністю. У свою чергу, ОСОБА_6 також виявляв прихильність до ОСОБА_4 ..

Позивач із самого початку був обізнаний про сімейний стан відповідачки, її одруження та народження спільного сина з ОСОБА_4 ..

ОСОБА_4 добре відносився до ОСОБА_6 , приділяв йому значну увагу, брав участь у його навчанні та вихованні, займався з ним навчанням. ОСОБА_6 поступово прогресував, його стан значно поліпшився, у зв`язку з чим статус дитини з інвалідністю йому не продовжували, хоча діагноз залишився.

09.11.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували ОСОБА_6 згідно зі ст.126 СК України як ОСОБА_5 , вказавши батьком ОСОБА_4 та отримали нове свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Про те, що ОСОБА_4 фактично усиновив ОСОБА_6 , ОСОБА_3 дізнався майже одразу, і не заперечував проти цього. Через кілька днів позивач зателефонував відповідачці та запропонував оформити ОСОБА_6 на себе, але ОСОБА_1 сказала, що вже пізно, оскільки батьком записаний її чоловік.

Після того, як відповідачка вийшла заміж і її чоловік фактично усиновив ОСОБА_6 , позивач бачився із сином всього двічі. Загалом з осені 2016 року ОСОБА_3 бачив сина всього 4-5 разів. Після останнього разу, коли позивач брав ОСОБА_6 до себе, у поведінці останнього відбулися певні негативні зміни, відповідачка почала помічати, що позивач налаштовував сина проти неї та її сім`ї.

У листопаді 2024 року ОСОБА_3 попросив взяти сина до себе на кілька днів. Оскільки відповідачка ніколи не забороняла їм спілкуватися, вона погодилась, однак, позивач вчасно сина не повернув, налаштовував його проти матері. Лише після наполегливих умовлянь та втручання класного керівника ОСОБА_3 повернув сина відповідачці.

Відмітила, що за весь час з моменту народження та до листопада 2022 року позивач жодного разу не виявляв бажання оформити ОСОБА_6 на себе. Крім того, позивач завжди мав певний доволі високий дохід, однак, будь-якої матеріальної допомоги на утримання ОСОБА_6 не надавав, аліментів не платив. Обов`язків, притаманних батькам, позивач стосовно сина ОСОБА_6 не виконував, хоча відповідачка просила його про це аж до того, як вийшла заміж.

Стверджує, що позивач має намір використати ОСОБА_6 для власних цілей, оскільки, будучи батьком дитини з інвалідністю, матиме прав для отримання відстрочки від призову на військову службу, а також для того, щоб ускладнити життя відповідачки.

Враховуючи викладене, вважає, що визнання позивача батьком ОСОБА_6 не буде відповідати захисту інтересів дитини та її якнайкращим інтересам, що передбачено ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, Декларацією прав дитини від 20.11.1959.

З огляду на наведене, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

16.04.2025 від представника позивача адвоката Приходька С.О. надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій викладено позовні вимоги у наступній редакції :

1. Визнати ОСОБА_3 біологічним батьком ОСОБА_5 , народженого від матері ОСОБА_1 .

2. Зобов`язати Богодухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Присліп Турківского району Львівської області, зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, та видати нове свідоцтво про народження, змінивши прізвище « ОСОБА_11 » на прізвище « ОСОБА_12 », та змінити по батькові « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 ».

Ухвалою суду від 16.04.2025 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, а саме визнання батьківства, зобов`язання внести зміни до актового запису про народження та видати нове свідоцтво про народження.

Ухвалою суду від 13.05.2025 залучено до участі у справі № 613/68/25 ОСОБА_4 та Богодухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі по тексту - Богодухівський ВДРАЦС у Богодухівському районі Харківської області).

10.06.2025 до суду надійшли пояснення третьої особи Богодухівського відділу ДРАЦС у Богодухівському районі Харківської області, в яких зазначено, що в силу п.1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 (далі по тексту - Правила внесення змін до актових записів цивільного стану) зміни до актового запису вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Актовий запис про народження ОСОБА_5 в Богодухівському відділі ДРАЦС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не зберігається. Державна реєстрація народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проводилася Виконавчим комітетом Присліпської сільської ради Турківського району Львівської області, про що складено актовий запис № 23 від 10.10.2012.

Враховуючи викладене, представник третьої особи просила замінити заінтересовану особу у справі з Богодухівського ВДРАЦС у Богодухівському районі Харківської області на Турківський ВДРАЦС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

При цьому, вказує, що в силу п.2.8 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, якщо в актовому записі про народження дитини батьком указаний чоловік заявниці або інша особа (за винятком випадків, передбачених ст.135 СК України), то у внесенні змін стосовно визнання батьківства має бути відмовлено до вирішення судом питання про виключення з актового запису про народження відомостей про батька.

Ухвалою суду від 29.07.2025 за клопотанням представника третьої особи залучено до участі у справі № 613/68/25 Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвалою суду від 29.07.2025 за клопотанням представника позивача призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1.Чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є ОСОБА_1 ? 2.Яка вірогідність батьківства ОСОБА_3 , відносно ОСОБА_5 ? Проведення експертизи доручено ТОВ «Мама Папа». Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 разом з неповнолітнім ОСОБА_5 з`явитися до представництва Медико-генетичного центру «Мама Папа» ТОВ «Мама Папа» у м. Харкові (м. Харків, пр. Незалежності, 13) для відібрання біологічних зразків.

Роз`яснено сторонам наслідки ухилення від участі в експертизі відповідно до ст. 109 ЦПК України.

Відповідно до листа Медико-генетичного центру «Мама Папа», який надійшов до суду 16.09.2025, ухвалу суду про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи залишено без виконання, оскільки ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 не з`явилися для здачі біологічних зразків, хоча були повідомлені про необхідність явки.

Ухвалою суду від 18.09.2025 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 16.10.2025 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Богодухівський ВДРАЦС у Богодухівському районі Харківської області, ОСОБА_4 , Турківський ВДРАЦС у Самбірському районі Львівської області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Вказав, що оскільки відповідачка не заперечувала факту проживання з позивачем однією сім`єю, факту біологічного батьківства ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_5 , не з`явилася із дитиною для проведення біологічної експертизи, тобто, фактично визнала обставину, для встановлення якої була призначена експертиза, вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог, визнання ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_5 з внесенням відповідних змін до актового запису про народження. Пояснив, що подання позову лише у 2025 році пов`язане з тим, що ОСОБА_3 обмежили доступ до спілкування з дитиною. До цього часу позивач спілкувався з дитиною і забезпечував її матеріально, а після укладення шлюбу відповідачка почала обмежувати ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною.

Зазначив, що статтею 129 СК України передбачено строк позовної давності для визнання батьківства у тому разі, якщо матір дитини перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, який не є батьком дитини. До спірних відносин ця норма не застосовується, оскільки ОСОБА_1 на момент народження сина не перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком.

Вказав, що подання ОСОБА_4 спільної заяви з матір`ю дитини про внесення відомостей про нього як про батька ОСОБА_6 є неправомірним, оскільки він не є біологічним батьком дитини.

Відповідачка у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Не заперечувала факту, що біологічним батьком дитини ОСОБА_5 є ОСОБА_3 .. Вказала, що позивач не оспорював свого батьківства щодо дитини, та був обізнаний про те, що дитина має вади розвитку. З ОСОБА_3 відповідачка проживала однією сім`єю до 3-річного віку дитини. З 2 років дитині було поставлено діагноз аутизм, ОСОБА_6 не розмовляв до 5 років. Догляд за такою дитиною потребував додаткового часу і значних зусиль, а також додаткових коштів, про що відповідачка повідомляла позивача. ОСОБА_3 за час спільного проживання з відповідачкою жодної участі у догляді за дитиною не брав, після розірвання шлюбних відносин у 2016 році жодної допомоги на утримання дитини позивач не надавав, аліментів не платив, відмовляв у проханнях відповідачки про матеріальну допомогу на додаткове обстеження та лікування сина, зазначаючи, що оскільки відповідачка його покинула, вона сама повинна розбиратися зі своїми проблемами.

Зазначила, що всю відповідальність та витрати на лікування дитини узяв на себе її теперішній чоловік ОСОБА_4 , який був обізнаний про діагноз і стан здоров`я дитини. Вважає, що саме завдяки її зусиллям та її чоловіка стан ОСОБА_6 почав поліпшуватися, після досягнення 12-річного віку ОСОБА_6 не продовжували інвалідності.

Пояснила, що спілкуватися з дитиною ОСОБА_3 почав лише після початку війни, хоча відповідачка ніколи не заперечувала проти спілкування дитини з біологічним батьком. Таку поведінку позивача та подачу даного позову відповідачка пов`язує зі спробою отримати відстрочку від мобілізації як батька дитини з інвалідністю, а також з тим, що син виріс, його стан значно покращився, він перестав потребувати постійного стороннього догляду. У свою чергу, її чоловік ОСОБА_4 має відстрочку від призову з інших підстав.

Вказала, що у листопаді 2024 року вона з ОСОБА_6 перебувала на обстеженні та лікуванні в Полтаві, після чого позивач виявив бажання поспілкуватися з дитиною і взяти сина до себе та до бабусі на кілька днів. ОСОБА_1 не заперечувала проти цього, вони домовились, що позивач поверне дитину через 2-3 дні. Однак, він не дотримався обіцянки і не повернув ОСОБА_6 у визначений час. Відповідачка почала йому телефонувати, однак, позивач відмовлявся повернути дитину під різними приводами і переїжджав із сином по всій Україні з місця на місце, незважаючи на те, що ОСОБА_6 сумував за домом і просив батька повернути його додому, батько на це пообіцяв повезти його в Карпати. На дзвінки та повідомлення відповідачки з проханням повернути дитину позивач не реагував, і повернув сина на постійне місце проживання лише на вимогу класного керівника та директора школи, де навчається ОСОБА_6 , і лише після того, як останні пообіцяли ОСОБА_3 звернутися до поліції з повідомленням про викрадення дитини.

Після того, як ОСОБА_6 повернувся додому, його психологічний стан погіршився, він замкнувся у собі, став тривожним і агресивним. Матір помітила, що позивач налаштовував дитину проти неї та її сім`ї, хоча просила його цього не робити, оскільки син страждає через непорозуміння між батьком і матір`ю. Вважає, що позивач використовував дитину для того, щоб вплинути на неї та помститися їй та її сім`ї.

З огляду на наведене, вважала, що визнання батьківства ОСОБА_3 та внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_6 суперечить інтересам дитини, негативно позначиться на його психологічному стані, який є ще більш вразливим з огляду на його психологічні особливості.

Пояснила, що заява про внесення відомостей про ОСОБА_4 як про батька дитини до актового запису про народження була подана за взаємною згодою ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_4 , при цьому, в органі РАЦС була присутня дитина ОСОБА_6 , його думка з цього питання була запитана, і дитина не заперечувала проти цього.

Враховуючи викладене, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідачки у судовому засіданні зазначив, що на даний час дитина проживає у повній сім`ї, відноситься до чоловіка відповідачки - ОСОБА_4 як до батька і називає його батьком. Саме третя особа ОСОБА_4 виконує обов`язки батька щодо дитини. Позивач мав достатньо часу і можливостей для того, щоб звернутися до органів РАЦС та зареєструвати дитину на себе, однак, такою можливістю не скористався.

Вказав, що оскільки відомості про батька дитини на час народження дитини відомості про батька були внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України, тому інший чоловік, у т.ч. чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 мав право подати до органів РАЦС заяву про походження дитини від нього, оскільки інший чоловік не претендував на внесення відомостей про нього як про батька до актового запису про народження.

Зазначив, що позивач від народження дитини не мав сумнівів щодо свого біологічного батьківства, однак, з позовом він звернувся лише у 2025 році, коли дитині виповнилося 13 років. Частиною 2 статті 129 СК України встановлено позовну давність для вимоги про визнання батьківства в 1 рік. Отже, позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з вимогою про визнання батьківства, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

Відмітив, що відповідачка уклала шлюб у липні 2021 року, а позов подано у 2025 році, тобто, більше, ніж через 3 роки після укладення відповідачкою шлюбу, що, на думку представника відповідачки, ставить під сумнів зазначені ОСОБА_3 підстави подання позову - обмеження його відповідачкою у спілкуванні з дитиною після укладення нею шлюбу з ОСОБА_4 ..

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 13.03.2025 № 3, 10 жовтня 2012 року виконавчим комітетом Присліпської сільської ради Турківського району Львівської області вчинено актовий запис № 23 про народження ОСОБА_5 , відомості про батька внесено за ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України.

09 листопада 2022 року реєстратором Турківського ВДРАЦС у Самбірському районі до вказаного актового запису внесено зміни на підставі справи про внесення змін до актового запису № 74/24.1-89 від 26 жовтня 2022 року, оформленої Богодухівським ВДРАЦС у Богодухівському районі Східного МУМЮ (м. Харків), а саме прізвище дитини змінено з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_11 », по батькові дитини змінено з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_13 », відомості про батька змінено : ім`я - з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 », по батькові з « ОСОБА_17 » на « ОСОБА_18 », також внесено зміни щодо дати народження, РНОКПП, місця проживання батька, внесено зміни щодо прізвища матері - замість « ОСОБА_8 » зазначено « ОСОБА_11 », та підстав реєстрації дитини - з ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері) на ч.1 ст.126 СК України.

10.11.2022 Богодухівським ВДРАЦС у Богодухівському районі видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 10.11.2022 (повторно), згідно з яким ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Присліп Турківського району Львівської області, його батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 14.07.2021 укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_19 (прізвище після укладення шлюбу - ОСОБА_11 ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 14.07.2021, виданим Богодухівським ВДРАЦС у Богодухівському районі.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_20 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 21.10.2021.

Згідно з консультаційним висновком спеціаліста- дитячого психіатра Турківської ЦРЛ від 09.07.2012 № 402, дитині ОСОБА_9 було поставлено діагноз «Легка розумова відсталість» з мовленнєвими, емоційно-вольовими порушеннями, з порушенням соціальної адаптації (F70.1).

Відповідно до корінця медичного висновку № 1131 від 20.08.2021 про дитину-інваліда віком до 18 років, ОСОБА_9 (проживає за адресою : АДРЕСА_1 ) має діагноз «Легка розумова відсталість», виражені емоційно-вольові порушення (F70.1), дійсний до 20.08.2023, дата переогляду - 12.08.2023.

Згідно з консультаційним висновком спеціаліста ТОВ «Центр медико-санітарної допомоги» м. Полтава від 31.10.2024 ОСОБА_5 має діагноз «сколіотична постава хребта, плосковальгусна деформація обох стоп», йому рекомендовано нагляд ортопеда 2 рази на рік, носіння ортопедичних устілок, ЛФК, масаж, фізіотерапія, аква-аеробіка.

Відповідно до епікризу № 9454 від 14.11.2024 № 2151/06-11 КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» ОСОБА_5 перебував у дитячому відділенні вказаного закладу з 28.10.2024 по 05.11.2024 з діагнозом F70.0, F80.1. Уперше звернулись до психіатра у 2015 році в м. Харків, було діагностовано легку розумову відсталість. Отримував соціальну допомогу з 2018 року по 2023 рік за амбулаторним рішенням ЛКК у м. Харків.

05.11.2024 оглянутий ЛКК, рекомендовано продовження лікування у дитячого психіатра амбулаторно та/або у сімейного лікаря (педіатра), корекційно-виховна робота, сімейна терапія, дотримання режиму праці та відпочинку, дитина має право на отримання державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю терміном на 2 роки.

Згідно з висновком про повторну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 04.12.2024 (додаток до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 09 січня 2020 року № ІРЦ-85070/2020/73128) ОСОБА_5 навчається у КЗ «Харківська спеціальна школа № 2» Харківської обласної ради. Зв`язне мовлення дитини не відповідає віку, розвиток когнітивної сфери дитини не відповідає віковим нормам. Уповільнений темп розвитку психічних процесів, наявність інтелектуальних труднощів. Дитина потребує психолого-педагогічних та корекційно-розвиткових послуг, занять з практичним психологом 2 год. на тиждень протягом навчального року, занять з вчителем-дефектологом 2 год. на тиждень протягом навчального року.

Відповідно до характеристики учня 5-А класу КЗ «Харківська спеціальна школа № 2» Харківської обласної ради ОСОБА_5 , він навчається за програмою для дітей з порушеннями інтелектуального розвитку з 2019 року, освіту здобуває в дистанційному форматі. Зарекомендував себе як дисципіланований, доброзичливий, але емоційно неврівноважений учень (часті зміни настрою, плаксиівсть, тривожність). Володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні. Навчається в міру своїх сил, потребує постійного контролю. На уроках уважний, старанний, має мотивацію до навчання. Конфліктів з однокласниками та вчителями школи не має. Правила поведінки виконує, на уроки завжди виходить вчасно, школу без поважних причин не пропускає. Старається брати участь у заходах класу. Під час уроків мама весь час знаходиться поряд з дитиною, допомагає виконувати завдання, мотивує до бажання дитини вчитися та розвивати свої інтереси.

Учень має постійне місце для навчання, відпочинку, повноцінне харчування, необхідний одяг та взуття, забезпечний шкільним приладдям у достатній кількості, для дистанційного навчання у школі забезпечений ноутбуком; має розвиваючі іграшки, ігри та книги для повноцінного розвитку. ОСОБА_6 займається комп`ютерним конструюванням, любить гратися «Лего». Хлопчик любить проводити час з татом : кататися на машині, грати в футбол, підтягуватися на турниках, взимку катаються на санчатах, влітку їздять на риболовлю, захоплюється пішими прогулянками всією сім`єю до лісу.

ОСОБА_25 виховується в повноцінній сім`ї : батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_1 , молодший брат ОСОБА_21 . Сім`я благополучна в матеріальному, соціальному та психоемоційному плані. Батьки цікавляться взаємовідносинами дитини з однолітками, досягненнями та успіхами в навчальній діяльності. Вони відвідують батьківські збори, постійно реагують на поради, консультації та зауваження вчителів та класного керівника.

Відповідно до висновку № 774 від 25.12.2024 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Богодухівської міської ради» щодо ОСОБА_22 , № 775 від 25.12.2024 стосовно ОСОБА_4 , протоколу ЛКК № 774 від 25.12.2024, акту № 50 про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, довідки ІНФОРМАЦІЯ_7 від 26.02.2025 № 335, ОСОБА_4 здійснює догляд за непрацездатною особою та має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя (ч.1 ст.122 СК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення (ч.3 ст.126 СК України).

Частиною 1 ст. 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Судом встановлено, що на час народження дитини ОСОБА_23 та ОСОБА_19 не перебували у зареєстрованому шлюбі, запис про батька в актовому записі про народження було внесено за вказівкою матері як « ОСОБА_10 », а дитина була зареєстрована за прізвищем матері як « ОСОБА_9 ».

Згідно зі ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до змісту ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 2 та 4 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 80 передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти росії» від 07.05.2009, заява № 3451/05).

Разом з тим, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Відповідно до ст. 109 КЦК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Ухвалою суду від 29.07.2025 у справі призначено судово-медичну (молекулярно-генетичну) експертизу, на вирішення якої поставлено питання, зокрема, чи молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1.Чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є ОСОБА_1 ? 2.Яка вірогідність батьківства ОСОБА_3 , відносно ОСОБА_5 ? Проведення експертизи доручено ТОВ «Мама Папа». Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 разом з неповнолітнім ОСОБА_5 з`явитися до представництва Медико-генетичного центру «Мама Папа» ТОВ «Мама Папа» у м. Харкові (м. Харків, пр. Незалежності, 13) для відібрання біологічних зразків.

Роз`яснено сторонам наслідки ухилення від участі в експертизі відповідно до ст. 109 ЦПК України, а саме: у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Відповідно до листа Медико-генетичного центру «Мама Папа», який надійшов до суду 16.09.2025, ухвалу суду про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи залишено без виконання, оскільки ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 не з`явилися для здачі біологічних зразків 23.08.2024 на 14.00 год., хоча були повідомлені про необхідність явки через месенджер «Viber», на повідомлення про необхідність явки ОСОБА_1 не відповіла.

З урахуванням положень ч.1 ст.109 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не з`явилась разом із дитиною для забору біологічних зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи, що унеможливило її проведення, та беручи до уваги, що у судовому засіданні відповідачка підтвердила факт біологічного батьківства ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_5 , суд вважає, що обставина біологічного батьківства позивача стосовно дитини ОСОБА_5 є доведеною.

Як пояснили відповідачка та її представник у судовому засіданні, ОСОБА_1 не заперечує факту біологічного батьківства ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_5 , проте, вважає, що факту біологічного батьківства недостатньо для визнання особи батьком дитини.

Так, на думку відповідачки, небажання позивача реєструвати дитину на своє ім`я протягом тривалого часу (12 років) та неналежне виконання батьківських обов`язків щодо дитини, яка потребує особливого догляду та має особливі потреби в силу свого психічного стану, є перешкодою для визнання батьківства.

Разом з тим, суд зауважує, що зазначених обставин як підстав для відмови у визнанні батьківства, за наявності беззаперечних відомостей про біологічне батьківство певної особи, закон не передбачає.

Наведені відповідачкою обставини (відсутність участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, самоусунення від спілкування з дитиною та участі у її вихованні, незабезпечення необхідного медичного обстеження та догляду), в силу ст.164 СК України, вважаються підставою для позбавлення особи батьківських прав, проте, не є підставою для відмови у задоволенні вимог про визнання батьківства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання ОСОБА_3 біологічним батьком ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Щодо заявленої представником відповідачки вимоги про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, згідно з ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно ч. 4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

За приписами ч.2 ст.129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Статтею 20 СК України передбачено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Тлумачення норм СК України свідчить, що законодавець передбачив різні підстави для пред`явлення позовної вимоги про визнання батьківства відповідно до ст. 128 СК України та ст. 129 СК України.

У ст. 128 СК України регулюється випадок, за яким запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Саме в такому разі особа, яка вважає себе батьком дитини, може подати до суду позовну заяву про визнання свого батьківства. При цьому, з врахуванням змістуч. 1 ст. 20 СК України та ст. 128 СК України, позовна вимога про визнання батьківства згідно зі статтею 128 СК виключена законодавцем із сфери дії позовної давності.

Частина 1 ст. 129 СК України стосується ситуації, за якої оспорити батьківство може чоловік, який вважає себе батьком дитини, а батьком дитини записана інший чоловік. Тобто позивачем є чоловік, який вважає себе батьком дитини, а відповідачем - чоловік, який записаний батьком дитини.

Предметом доказування в цьому разі є відсутність кровної спорідненості між дитиною і чоловіком, записаним як батько в актовому записі про народження дитини, та наявність такої спорідненості між дитиною й особою, яка вважає себе її батьком. До позовної вимоги про визнання батьківства згідно з частиною першою статті 129 СК України застосовується позовна давність в один рік.

У даному випадку підлягають розмежування вимоги про визнання батьківства на підставі ст. 128 СК України, до якої позовна давність не застосовується, та вимоги про визнання батьківства з правових підстав, визначених ч. 1 ст. 129 СК України, до якої застосовується позовна давність в один рік.

Такі ж висновки містяться у постанові Верховного суду від 08.03.2023 (справа № 205/5698/21, провадження № 61-564св23).

У зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що за обставинами цієї справи відсутній спір між позивачем та чоловіком матері дитини про батьківство щодо дитини, оскільки за рішенням суду відомості про батька дитини було записано за заявою матері відповідно до частини першої статті 135 СК України, отже, до вимоги позивача про визнання батьківства не можуть застосовуватися положення статті 129 СК України, яка регулює спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини, зокрема, положення частини другої цієї статті про річний строк позовної давності до вимоги про визнання батьківства в межах вирішення такого спору про батьківство.

Суд відмічає, що положення ч.1 ст.129 СК України стосуються ситуації, коли матір дитини в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, в такому разі особа, яка вважає себе батьком дитини, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Разом з тим, станом на дату народження дитини відповідачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був відсутній, а при складенні актового запису про народження дитини відомості про батька було внесено на підставі ч.1 ст.135 СК України.

09.02.2022 до актового запису про народження дитини відповідачки було внесено зміни, а саме на підставі ст.126 СК України записано батьком чоловіка матері - ОСОБА_4 ..

Враховуючи, що запис про батька ОСОБА_5 (на час внесення запису - ОСОБА_9 ) було вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, позов про визнання батьківства позивача, який вважає себе батьком дитини, має регулюватися ст. 128 СК України, до якої позовна давність не застосовується.

Надаючи оцінку вимогам про внесення змін до актового запису про народження дитини, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

Кожна дитини відповідно до ст. 7 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 має право на збереження індивідуальності.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами 3, 5 ст. 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Суд зауважує, що прізвища « ОСОБА_12 » дитина ніколи не мала. Від народження ОСОБА_6 мав прізвище « ОСОБА_8 », а у листопаді 2022 року (коли дитині було 10 років), його прізвище, за його згодою, було змінене на « ОСОБА_11 », а по батькові - на « ОСОБА_13 ».

Таким чином, протягом більше ніж двох років до подачі позову, дитина іменувалася як ОСОБА_5 , і носить це ім`я, прізвище і по батькові загалом більше ніж 3 роки.

Як зазначалось вище, дитина ОСОБА_5 має певні особливості психічного статусу, які мають вплив на його поведінку та психологічний стан, що підтверджується численними висновками лікарів та висновком психолого-педагогічної оцінки розвитку дитини від 04.12.2024.

Суд вважає за необхідне вказати, що позивачем не надано жодних доказів та не наведено обгрунтування необхідності зміни прізвища дитини та її по батькові у розрізі інтересів самої дитини.

Враховуючи недоведеність позивачем необхідності зміни прізвища дитини, та те, що така зміна може негативно позначитись на її звичному житті, відсутність згоди матері дитини на таку зміну, суд дійшов висновку про те, що зміна прізвища дитина з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », а по батькові з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 » не відповідає найкращим інтересам дитини.

Крім того, суд відмічає, що відповідно до п.1.7 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Згідно з п.2.8 розділу ІІ цих Правил якщо в актовому записі про народження дитини батьком указаний чоловік заявниці або інша особа (за винятком випадків, передбачених статтею 135 Сімейного кодексу України), то в унесенні змін стосовно визнання батьківства має бути відмовлено до вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження відомостей про батька.

Вимоги про виключення з актового запису про народження ОСОБА_5 відомостей про ОСОБА_4 як про батька дитини ОСОБА_3 не заявлено.

Таким чином, не підлягає задоволенню вимога позову про зобов`язання Богодухівського ВДРАЦС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_5 ..

За таких обставин, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 48168209 від 27.12.2024 ОСОБА_3 сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи, що судом частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 , з урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового зборі за подання позовної заяви в сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи - Богодухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_4 , Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого від матері ОСОБА_24 .

У решті вимог позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа : Богодухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса : Харківська область, м. Богодухів, пл. Соборності, 1, .

Третя особа : ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .

Третя особа : Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса : Львівська область, Самбірський район, м. Турка, майдан Шевченка, 26-Б, .

Повний текст рішення складено 16.02.2026.

Суддя О.С. Сеник