УХВАЛА

11.02.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

за участю секретаря судового засідання Лайчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Логінова Руслана Миколайовича про перегляд заочного рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14.04.2025 у даній справі та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення зазначив, що відповідачу не було відомо про наявність рішення у даній справі, жодних судових повісток він не отримував, дізнався про наявність рішення із застосунку «Дія» 21.004.2025, після чого уклав з адвокатом договір про надання правничої допомоги.

На думку адвоката Логінова Р.М. посилання позивача про те, що ОСОБА_1 не сплачувався кредит, не відповідає дійсності, оскільки 18.04.2021 ОСОБА_1 , на умовах виконання договору та у зв`язку з тим, що відпала необхідність у кредитних коштах, повернув позичальнику кошти в сумі 12393, 98 грн, враховуючи відсотки за користування такими коштами, що підтверджується відповідною квитанцією №68КВ-65КА-А762-е335 від 18.04.2021.

Зазначив, що відповідачем також сплачувався кредит в сумі 12000 грн. відповідно до кредитного договору між ним та «Манівео швидка фінансова допомога» від 19.04.2025, але на даний час не збереглися чеки.

Також на думку адвоката не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, оскільки в додатках до позовної заяви відсутній платіжний документ, який підтверджує отримання коштів, що в свою чергу не підтверджує факту отримання таких коштів та понесення позивачем таких судових витрат.

Ухвалою суду від 12.05.2026 заяву залишено без руху (а.с. 119).

В подальшому заявником усунуто недоліки, ухвалою суду від 02.06.2025 прийнято заяву до розгляду (а.с. 128).

03.07.2025 представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЕЙС" заборгованість за кредитним договором № 946321053 від 18.04.2021 у розмірі 68 904,00 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. - покласти на відповідача (а.с. 135-137).

В обґрунтування пояснень зазначив, що твердження відповідача не мають відношення до предмета даного спору, оскільки заборгованість за кредитним договором №946321053 від 18.04.2021 ним не погашалась. Посилання Відповідача на сплату 12 393,98 грн за іншим кредитним договором, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», є необґрунтованими, оскільки ці кошти не стосуються спірного зобов`язання.

Відповідно до довідки про проходження ідентифікації, долученої позивачем до позовної заяви, встановлено, що для підписання кредитного договору №946321053 від 18.04.2021 відповідач здійснив введення ідентифікатора 18.04.2021 о 22:49:54, що свідчить про момент укладення договору.

У свою чергу, надана відповідачем платіжна інструкція №68KB-65KA-A762-E335 від 18.04.2021 засвідчує здійснення платежу в сумі 12 393,98 грн об 16:38:14, тобто до моменту підписання зазначеного кредитного договору.

Це свідчить про те, що сплата за цією інструкцією не могла бути здійснена в межах виконання зобов`язань за договором №946321053, оскільки останній на той час ще не був укладений.

Разом з тим, відповідачем не заперечується факт укладення Кредитного договору № 946321053 від 18.04.2021, що додатково підтверджує наявність між сторонами відповідних правовідносин.

У разі наявності фактичного погашення заборгованості за Кредитним договором № 946321053 від 18.04.2021 відповідна інформація відображалася в розрахунках заборгованості, наданих ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс». Однак, таких даних матеріали справи не містять.

Більше того, сама платіжна інструкція, на яку посилається відповідач, підтверджує, що переказ коштів здійснювався за іншим договором, а тому не може підтверджувати виконання зобов`язань за Крединим договором.

Відповідачем не надано жодного підтвердження сплати заборгованості саме за Кредитним договором № 946321053 від 18.04.2021.

Щодо витрат на професійну правову допомогу представник позивача зазначив, що в п. 3.6. Договору про надання правничої допомоги № 30/10/24-01 від 30.10.2024 зазначено, що сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь Клієнта сплачується на користь Адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок Клієнта.

У зв`язку з чим Представник позивача не може надати квитанції про сплату витрат на правову допомогу, тому що оплата послуг здійсниться тільки після того, коли кошти на витрати правничої допомоги будуть стягнуті на користь Клієнта, тобто Позивача.

Позивачем долучено до матеріалів справи акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином.

16.10.2025 представник відповідача подав до суду клопотання, в якому просив витребувати у АТ «Універсал Банк» інформацію про сплату ОСОБА_1 коштів на погашення кредитної заборгованості за період з 18.04.2021 по 20.04.2021 (а.с. 162).

Ухвалою від 16.10.2025 таке клопотання задоволено, витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію про сплату ОСОБА_1 коштів в розмірі 12383, 88 грн, відповідно до квитанції №68КВ-65КА-А762-Е335 від 18.04.2021 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 за період з 10.04.2021 по 20.04.2021 (а.с. 164).

Сторпони в судове засідання не з"явились. Представник відповідача 02.12.2025 та 10.02.2026 подав до суду заяви в яких просив відкласти розгляд заяви про перегляд заочного рішення.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення та матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Частини 3, 4 ст. 284 ЦПК України передбачають, що учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Судом встановлено, що заочним рішенням від 14.04.2025 у даній справі позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольно частково позовні вимоги позивача та стягнуто з ОСОБА_1 та користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №946321053 від 18.04.2021 в розмірі 24164, 80 грн., з яких 22000, 00 грн - тіло кредиту та 2164, 80 грн - відсотки за користування кредитом, а також судовий збір в сумі 849, 39 грн та 3000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 99).

Статтею 285 ЦПК України передбачено, що у заяві про перегляд заочного рішення, зокрема, повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що:

- відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки,

- а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто заочне рішення підлягає скасуванню за обов`язкової наявності двох умов разом, оскільки для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 не отримував поштової кореспонденції, направленої судом під час розгляду справи, остання поверталася до суду неврученою адресату з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 93-94).

Разом з тим, посилання на докази, якими обґрунтована заява про перегляд заочного рішення, не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

Так, на виконання вимог ухвали суду від 16.10.2025 про витребування доказів АТ «Універсал Банк» надало інформацію (виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 за період з 10.04.2021 по 20.04.2021), з якої встановлено, що 18.04.2021 в сумі 10000, 00 грн та 19.04.2021 в сумі 12000, 00 грн платником ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснено переказ Драчу С.С. коштів згідно договору №946321053 на платіжну картку № НОМЕР_1 в загальній сумі 22000,00 грн (а.с. 169-174).

Ця ж інформація підтверджується копіями платіжних доручень від 18.04.2021 та від 19.04.2021 (а.с. 21).

Разом з тим, з довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка Фінансова Допомога» встановлено, що для підписання кредитного договору №946321053 від 18.04.2021 відповідачу відправлено ідентифікатор 18.04.2021 о 22:49:39 год та здійснено введення ідентифікатора MNV333ZU 18.04.2021 о 22:49:54.

Таким чином, моментом укладення кредитного договору №946321053 від 18.04.2021 відповідно до п. 4.2 такого договору є момент його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором - 18.04.2021 о 22:49:54 год.

Відтак, долучена представником відповідача до заяви про перегляд заочного рішення квитанція №68KB-65KA-A762-E335 від 18.04.2021 про сплату ОСОБА_1 на користь ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» коштів сумі 12393, 98 грн не підтверджує факту виконання останнім зобов`язань за кредитним договором, який є предметом розгляду у даній справі - №946321053 від 18.04.2021, оскільки сплата таких коштів відбулася 18.04.2021 о 16:38:14 год, тобто до моменту укладення кредитного договору №946321053 від 18.04.2021.

Інші обставини, якими обґрунтована заява про перегляд заочного рішення, також не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано обставини, якими обґрунтована позовна заява.

Щодо витрат на професійну правову допомогу суд зазначає, що з долучених до матеріалів справи документів: договору про надання правової допомоги №30/10/24-01 від 30.10.2024, додаткової угоди №1 до договору, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акту прийому-передачі наданих послуг (а.с. 61-66) підтверджено факт понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу.

Так, відповідно до п.п. 3.4, 3.6. Договору про надання правничої допомоги № 30/10/24-01 від 30.10.2024 після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг (долучений позивачем до матеріалів справи а.с. 65), сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь Клієнта сплачується на користь Адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок Клієнта.

Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, суд дійшов висновку про відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» в розмірі 3000 грн, що є співмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідністю критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Згідно ч 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Проаналізувавши доводи заяви про перегляд заочного рішення, судом встановлено, що доказів, які мають істотне значення для правильності вирішення спору, - не надано, як і не надано будь-яких інших доказів, що мали б істотне значення для правильності вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, правових підстав для скасування заочного рішення від 14.04.2025 у даній справі суд не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Оскільки положення ч. 1 ст. 288 ЦПК України передбачають як необхідні умови скасування заочного рішення саме істотні обставини, суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 89, 126, 127, 284-288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Логінова Руслана Миколайовича про перегляд заочного рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Одночасно суд роз`яснює, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги. протягом тридцяти днів з дня його проголошення даної ухвали.

У цьому разі строк, на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись від дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали виготовлено 16.02.2026.

Суддя Л.М. Чішман