ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 450/4420/20

провадження № 61-16722св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаний Володимир Дмитрович, ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 січня 2024 року в складі судді Даниліва Є. О. та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року в складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаного В. Д., ОСОБА_3 та з урахуванням заяви про зміну предмета позову просила скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , що проведена на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 січня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, зареєстрованого в реєстрі за № 10.

На обґрунтування вимог зазначала, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2001 року в справі №2-64/2000, яке набрало законної сили 15 жовтня 2001 року, було встановлено факт батьківства ОСОБА_4 щодо неї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім цього, вказаним рішенням за нею було визнано право власності на 1/3 ідеальну частину житлового будинку після смерті ОСОБА_4 .

У листопаді 2020 року її стало відомо, що право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 , який 13 січня 2021 року відчужив його ОСОБА_3 .

На підставі чого було проведено державну реєстрацію на спірну нерухомість за ОСОБА_2 їй невідомо, інвентаризаційна справа на будинок АДРЕСА_1 не обліковується, інформація щодо довідки № 2517 від 17 вересня 2013 року, яка стала підставою для реєстрації права власності на будинок за відповідачем, в Солонківській сільській раді відсутня, згідно довідки ГУ Держгеокадастру у Львівській області інформація щодо існування права користування та власності ОСОБА_2 щодо земельних ділянок відсутня.

Оскільки державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 була проведена з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року, позов задоволено.

Скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , що проведена на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 січня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, зареєстрованого в реєстрі за № 10.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 набула право власності на 1 /3 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 з підстав, не заборонених законом.

Разом з тим, 25 вересня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаним В.Д. зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на вищевказаний житловий будинок, який в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 13 січня 2021 року відчужив його ОСОБА_3 .

Відтак, право власності на 1/3 ідеальну частину спірного будинку вибуло з володіння ОСОБА_1 поза її волею, тобто незаконно.

Реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_2 та в подальшому за ОСОБА_3 була проведена без дотримання вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У цій справі скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , проведеної на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 січня 2021 року, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права ОСОБА_1 мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.

ОСОБА_3 не позбавлений можливості відновити своє порушене право, перед`явивши вимогу до особи, у якої він придбав це майно, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Пусомитівського районного суду Львівської області від 18 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року й ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року в справі № 6- 159цс15, від 18 листопада 2015 року в справі № 6-388цс15 та у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 191/5077/16-ц, від 07 листопада 2018 року в справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16, від 03 грудня 2018 року в справі № 525/511/16, від 06 лютого 2019 року в справі № 554/5323/14, від 30 травня 2019 року в справі № 585/2843/17, від 25 червня 2019 року в справі № 922/1500/18, від 15 серпня 2019 року в справі № 1340/4630/18, від 28 жовтня 2019 року в справі № 308/2695/16-ц, від 28 листопада 2019 року в справі № 918/150/19, від 22 січня 2020 року в справі № 910/1809/19, від 20 лютого 2020 року в справі № 496/6067/15-ц, від 30 червня 2020 року в справі № 19/028- 10/13, від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17, від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц, від 26 січня 2022 року в справі № 921/787/20, від 14 червня 2022 року в справі № 904/3870/21, від 13 вересня 2022 року в справі № 918/1222/21, від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц, від 12 вересня 2023 року в справі № 910/8413/21, від 15 квітня 2024 року в справі № 569/12740/22, від 24 вересня 2024 року в справі № 528/618/22, від 23 жовтня 2024 року в справі № 2-1493/2007, від 20 листопада 2024 року в справі № 751/5325/20, від 26 листопада 2024 року в справі № 382/1649/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також оскаржив судові рішення з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2001 року було визнано за позивачем право власності на 1/3 ідеальну частину будинку в селі Малечковичі Пустомитівського району, який значиться за ОСОБА_4 , у варіанті незакінченого будівництва на момент смерті ОСОБА_4 .

Тобто вказаним рішенням було визнано за позивачем 1/3 частку в праві власності на незакінчене будівництво в селі Малечковичі, але не в праві власності на будинок АДРЕСА_1 , який завершений будівництвом.

Суди в оскаржуваних рішенням дійшли безпідставного висновку, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2001 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/3 ідеальну частину житлового будинку, оскільки до моменту завершення будівництва і здачі будинку в експлуатацію особа може бути власником відповідних будівельних матеріалів, тобто позивач не могла на підставі вищевказаного рішення від 2001 року набути право власності на 1/3 ідеальну частку закінченого будівництвом житлового будинку.

Поняття «частка в праві на незавершене будівництво» не є тотожною поняттю «частина в праві на завершений будівництвом об'єкт».

В матеріалах справи немає жодних доказів, що ОСОБА_1 набула право власності на готовий житловий будинок в селі Малечковичі шляхом добудови незавершеного будівництва після 1993 року. Не доведено, що хтось взагалі завершив будівництво того об'єкту, який будував ОСОБА_4 .

Позивач не надала докази, які дозволяли б ідентифікувати на місцевості незавершене будівництво в селі Малечковичі, в якому вона мала 1/3 частки станом на 1993 рік, та які б свідчили про його тотожність з належним чому будинком АДРЕСА_1 .

Навіть за умови доведеності тотожності належного йому будинку та об'єкта незавершеного будівництва, заявлена у справі вимога про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок не є належною, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Реєстрація за ним права власності на спірну нерухомість здійснена на підставі належного та чинного правовстановлюючого документа - договору купівлі-продажу від 13 січня 2021 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2024 року відкрито касаційне

провадження у справі та витребувано її матеріали з Пустомитівського районного суду Львівської області.

20 січня 2025 року справа № 450/4420/20 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягаєзадоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Солонківської сільської ради народних депутатів від 16 вересня 1992 року надано дозвіл на продаж власного незакінченого будовою житлового будинку ОСОБА_6 . Перезакріплено земельну ділянку 0,10 га біля житлового будинку ОСОБА_6 за новонабувачем цього будинку ОСОБА_4 .

На підставі договору дарування від 12 жовтня 1992 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 належний їй незакінчений будовою жилий будинок АДРЕСА_2 , процент готовності якого становить 12%.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2001 року в справі № 2-64/2000, яке набрало законної сили, встановлено факт батьківства ОСОБА_4 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Також вказаним рішенням визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частину житлового будинку в селі Малечковичі після смерті ОСОБА_4 , у варіанті незакінченого будівництвом на момент смерті ОСОБА_4 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25 вересня 2020 року Державним реєстратором виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаним В. Д. зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 288,9 кв. м, житловою площею 121,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для державної реєстрації права власності на вказаний будинок був технічний паспорт, серія та номер б/н, виданий 20 січня 1998, видавник Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації; довідка, серія та номер:2517, видана 17 вересня 2013 року Солонківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

За договором купівлі-продажу від 13 січня 2021 року ОСОБА_2 (від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_9 ) відчужив зазначений будинок ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. При цьому для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не вважається ефективним способом захисту права власника, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином, рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14- 256цс18)).

Таким чином, у разі, якщо ОСОБА_1 вважає, що право власності на належне їй нерухоме майно було безпідставно зареєстроване за ОСОБА_2 , який в подальшому відчужив його ОСОБА_3 , задоволення вимоги про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок за останнім його набувачем не призведе до відновлення її порушених прав. Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння нерухомим майном, є віндикаційний позов.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора речових прав на нерухоме майно виконавчого комітетуБібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаного Володимира Дмитровича, ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:М. Є. Червинська А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов