Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Мельниченко К.Б., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 14.05.2016 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу у подружжя є дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач посилається на те, що подружнє життя у них не склалося, кожен з подружжя має протилежні погляди на життя, ведення спільного господарства та побуту, а тому шлюбні відносини фактично припинені. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї є неможливим. У зв`язку з чим, просить розірвати шлюб у судовому порядку.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюку В.В.

Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.

09.12.2025 року від відповідача надійшло клопотання про перехід зі спрощеного в загальне провадження.

31.12.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відносини між подружжям були нормальними і сімейними до кінця 2025 року. Відповідач в березні 2025 року виїхав за межі України до Німеччини, де до недавнього час спільно проживав з жінкою та дочкою. Крім того, вказано, що подружжя не досягли згоди про остаточне місце проживання їхньої дочки та поділ спільного майна подружжя, як це зазначено в позові. А відтак, відповідач просить зупинити провадження по справі та надати сторонам строку для примирення шість місяців.

Щодо переходу в загальне провадження, суд зазначає, що відповідно до п. 4 ст. 19 ЦПК України, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному провадженні. Відповідно до ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно із вимогами ч. 4 ст. 277 ЦПК України, якщо відповідач подає заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень, суд може залишити заяву відповідача без задоволення або розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 277 ЦПК України, частини 2-6 ст. 277 ЦПК України не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження. Такими справами згідно з ст. 274 ЦПК є малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про розірвання шлюбу.

Враховуючи вищевказане, підстави для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження відсутні.

Що стосується надання строку для примирення, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 111 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, що узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду: від 26 листопада 2018 року у справі №761/33261/16-ц, від 30 травня 2019 року у справі №442/6319/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18.

Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Таким чином, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Поряд з цим, Верховний Суд в Постанові від 08 березня 2023 р. по справі № 127/16963/22-ц, зазначає, що за наявності між сторонами невирішених спорів надання строку для примирення не відповідає меті цього інституту - сприяння примиренню подружжя, оскільки надає одній зі сторін можливості зловживати процесуальними правами.

Вирішуючи спір у даній справі суд враховує категоричну позицію позивача щодо наявності підстав для розірвання шлюбу та неможливість збереження сім`ї, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та взаємоповаги між подружжям, що, в свою чергу, негативно впливає на позивача та дитину. А тому суд відмовляє у наданні строку для примирення подружжя.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14.05.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , зареєстрованим Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 618 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 виданого Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2761, у шлюбі у сторін народилась дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті по цього Кодексу.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння між ними. Сторони мають різні погляди на життя та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, а позивач не бажає продовжувати шлюбні відносини та категорично заперечує проти збереження шлюбу, а відтак, суд приходить до висновку про те, що шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 206, 265-267, 277, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу - задовольнити;

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14.05.2016 року Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 618;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб;

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Суддя В.В. Гребенюк