ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (суддя першої інстанції Озерянська Ж.М.),

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь з відповідача страхове відшкодування в розмірі 24313,07 грн, витрати на проведення експертизи у розмірі 3080,00 грн та судовий збір у розмірі 1211,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник відповідача ОСОБА_2 , та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження обставин справи.

Мотивує скаргу тим, що незгода Позивача із виплаченою сумою страхового відшкодування не створює підстав для виникнення обов`язку Відповідача відшкодувати різницю між фактичним розміром завданої шкоди та виплаченою сумою страхового відшкодування. Звертає увагу суду на те, що Позивачем не вказується які саме порушення законодавства було допущено з боку ТДВ СК «Альфа-Гарант» при здійсненні розрахунку розміру завданої шкоди та не доведено належними та достатніми доказами розмір відшкодування, яке на його думку повинно бути виплачене.

Відповідач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за страховим випадком, що стався 20.09.2023 року в селі Новоолександрівка Дніпропетровської області поблизу вулиці Залізнична, 21 за участю транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF, державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортного засобу VOLKSWAGEN CRAFTER, державний номерний знак НОМЕР_2 , забезпеченого полісом обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів №AT-, виплативши страхове відшкодування у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

ОСОБА_2 , просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Від представника ОСОБА_1 Демарчука М.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказав на те, що звіт оцінювача ОСОБА_3 складено з порушенням вимог Закону України «про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження,з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить 24313,07 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3028х30=90840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 вересня 2023 року ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_3 , за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Новоолександрівка, поблизу вул. Залізнична, буд. 21, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався попереду, чим порушив п. 2.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян(а.с.16-17).

Власником транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_1 (а.с.76).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Crafter» забезпечена страховим полісом укладеним з Товариством з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» з лімітом завданої шкоди майну у розмірі 160 000 грн. 00 коп.(а.с.18).

21 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.9) та з заявою про здійснення відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.8). До заяви про здійснення відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем було долучено квитанцію та акт виконаних робіт з наданих послуг транспортування транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно висновку судового експерта Дроздова Ю.В. №2310/23 від 11 жовтня 2023 року визначено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобілю «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 122 913 грн. 70 коп.(а.с.20-63).

Вартість проведення експертизи склала 3 080 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1(а.с.63).

18 жовтня 2023 року представником позивача додатково на адресу відповідача було направлено рахунок №168 від 17 жовтня 2023 року складний ФОП ОСОБА_5 з розрахунком вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно якого вартість відновлюваного ремонту склала 266 210 грн. 00 коп.(а.с.13).

Згідно акту №82 від 16 листопада 2023 року прийому-передачі виконаних робіт складеним між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як представником ОСОБА_1 , вартість наданих послуг з відновлення транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 склала 123 660 грн. 00 коп.(а.с.64-65).

19 грудня 2023 року Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рахунок ФОП ОСОБА_5 було перераховано 95 400 грн. 63 коп. страхового відшкодування за відновлювальний ремонт транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.19).

21 грудня 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з вимогою щодо доплати страхового відшкодування у відповідності до висновку судового експерта Дроздова Ю.В. №2310/23 від 11 жовтня 2023 року(а.с.73).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності суми матеріальних збитків в розмірі 24313,07 грн., завданих автомобілю позивачки внаслідок ДТП.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його представника) або іншої особи, визначеної договором.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди сталося за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування за підписом заявника.

Відповідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 36 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи

Згідно з висновком експерта № 2310/23 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ), складеного 11 жовтня 2023 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., автомобілю «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 122 913 грн. 70 коп.

На сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (стаття 81 ЦПК України).

Представником ТДВ «СК «Альфа-Гарант» клопотань про призначення судом відповідної експертизи - не заявлено будь-яких заперечень на вказану експертизу не вказано.

Будь-яких інших доказів на спростування заявленого позивачем до стягнення розміру матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП, не представлено.

Встановивши вказані обставини справи, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що розмір завданої позивачу шкоди перевищує виплачену страхову суму, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача матеріального збитку в сумі 24313,07 грн..

Колегія суддів звертає увагу апелянта на той факт, що стороною позивача на підтвердження позовних вимог було надано висновок експерта, який складений саме судовим експертом, та який відповідає вимогам чинного законодавства. Тоді, як розрахунки визначені оцінювачем у звіті №ЦВ/23/5287 від 13 грудня 2023 року складеного виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , суд не може прийняти до уваги, оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що останній особисто не оглядав транспортний засіб, а також не є судовим експертом.

Безпосередньо огляд здійснював ФОП ОСОБА_3 без огляду ТЗ., що суперечить п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, за яким визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 27 березня 2019 року по справі № 752/16797/14-ц (п.п. 44, 45), сформовано правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку майна, який складено без особисто огляду автомобіля.

''44. Відповідно до пункту 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2/2092, калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду колісного транспортного засобу.

45. Оскільки звіт № 4088/07/14-2 складений без огляду автомобіля «Opel Astra» та без урахування вартості залишків останнього, суди першої й апеляційної інстанцій обґрунтовано не взяли цей звіт до уваги''.

Аналогічна позиція викладена також, у постановах Верховного суду від 20.03.2019 року по справі № 607/14918/15-ц, від 16 травня 2019 року по справі № 202/7844/16-ц, та від 04 вересня 2019 року по справі № 703/4445/15-ц, щодо неможливості брати до уваги Звіт оцінювача, який особисто не оглядав транспортний засіб, а також постановах Верховного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18, де не взято до уваги в якості належного доказу звіт оцінювача, з тієї підстави, що оцінювач не провів особистого огляду об`єкта оцінки, що могло вплинути на результати такої оцінки.

Відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції будь-яких інших доказів на спростування заявленого позивачем до стягнення розміру матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП, надано не було.

Більш того, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, чи взагалі ухилення від сплати страхової суми в межах страхового ліміту, тоді як сума матеріального збитку є доведеною належними доказами, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції чітко вказав підстави для задоволення позову, які відповідають нормам чинного законодавства та з якими погоджується колегія суддів.

Інші доводи, викладені в апеляційні скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було дотримано норми як матеріального так і процесуального права із дослідження всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення.

Керуючись статтями 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська