ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 175/3524/23

провадження № 61-5755св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року у складі судді Бойко О. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2025 року у складі колегії суддів: Новікової Г. В., Гапонова А. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог первісного позову

1. У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

2. На обґрунтування позову зазначав, що він та ОСОБА_2 перебували

у зареєстрованому шлюбі у період з 16 листопада 2012 року по 08 серпня 2023 року.

3. Під час шлюбу ними була придбана квартира загальною площею 139,10 кв. м., житловою площею 56,8 кв. м., розташована за адресою:

АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення площею

20,0 кв. м. (гараж), розташований за адресою:

АДРЕСА_2 ; автомобіль «Infiniti QX60»,

2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 .

4. Також за час спільного проживання подружжя для проведення ремонту квартири та закупівлі меблів брало в борг грошові кошти у розмірі

20 000,00 дол. США, та у розмірі 21 600,00 дол. США для придбання гаража.

5. Зазначав, що ОСОБА_2 відчужила автомобіль «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , а тому вважав, що має право на стягнення з відповідачки грошових коштів у розмірі

370 440,00 грн, що складає 50% вартості автомобіля відповідно до висновку експерта № 103/23, в якому вказано, що повна вартість автомобіля «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 складає 740 880,00 грн.

6. Додатково зазначав, що до шлюбу ним була побудована торгівельна складська будівля з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа №1-5, замощення І, загальною площею 854,9 кв. м., за адресою:

АДРЕСА_3 .

7. Вищезазначена будівля розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :02:003:0176 площею 0,1617 га, яку ОСОБА_1 взяв

у суборенду до укладення шлюбу (у січні 2011 року) на строк до 19 травня 2058 року, проте в експлуатацію будівля введена лише 11 листопада 2016 року.

8. Підтвердженням того, що вищезазначена торговельно-складська будівля

з адміністративно-побутовими приміщеннями була збудована до укладення шлюбу, на переконання позивача, є: договір суборенди земельної ділянки від 16 січня

2011 року; робочий проєкт забудови земельної ділянки комплексом будівель

і споруд з виробництва товарів загального побуту на

АДРЕСА_3 , 2011 року.

9. Для здійснення будівництва ОСОБА_1 позичав грошові кошти у Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ «ПроКредит Банк») під заставу рухомого та нерухомого майна, а також оформлював кредити, що підтверджується: рамковою угодою №FW1501.218 від 25 листопада 2011 року, відповідно до якої ОСОБА_1 взяв кредит на суму 700 000,00 грн; додатком до договору траншу №1501.42139/FW1501.218 від 25 листопада 2011 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 250 000,00 грн; договором застави рухомого майна №FIL.17927-ДЗ1 від 25 липня 2011 року; договором застави рухомого майна №FIL.17927-Д32 від 25 липня 2011 року; договором застави рухомого майна №FIL.17927-ДЗ3 від 24 липня 2011 року; актами огляду і оцінки предметів застави від 25 липня 2011 року.

10. Оскільки грошові кошти для здійснення будівництва торгівельно-складської будівлі з адміністративно-побутовими приміщеннями ОСОБА_1 отримав під заставу свого особистого рухомого та нерухомого майна до укладення шлюбу

з відповідачкою, вважав наявними підстави для визнання його особистою власністю торгівельно-складських будівель з адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 854,90 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 .

11. З урахуванням вищезазначеного ОСОБА_1 просив суд поділити майно що є спільною власністю подружжя визначивши за ним:

- право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 139,10 кв. м., житловою площею 56,80 кв. м., розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- право власності на 1/2 частину Нежитлового приміщення площею 20,0 кв. м. (гаража), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

12. Також просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти

в розмірі 370 440,00 грн, що становить компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 .

13. Визначити за ОСОБА_2 :

- право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 139,10 кв. м., житловою площею 56,80 кв. м., розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- право власності на 1/2 частину Нежитлового приміщення площею 20,00 кв. м. (гаража), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

- право власності на 1/2 частину автомобіля «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 .

14. Також ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти за борговими розписками в розмірі 20 800,00 дол. США, що еквівалентно 769 600,00 грн, а також визнати його особистою власністю торгівельно-складські будівлі з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа №1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв. м., за адресою:

АДРЕСА_3 .

Короткий зміст позовних вимог зустрічного позову

15. У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

16. На обґрунтування позовних вимог зустрічного позову зазначала, що

21 серпня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою К. Ю., зареєстровано в реєстрі за №3384 (далі - Договір), вона передала (продала)

у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4 (надалі - майно). Продаж вищезазначеного нерухомого майна за домовленістю між

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинено за ціною 513 085,10 грн.

17. Пунктом 1.8 Договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2020 року визначено, що на момент підписання Договору майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю продавця - ОСОБА_2 , оскільки набуте нею в порядку дарування.

18. 21 листопада 2020 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності на автомобіль «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , який вона придбала за кошти, отриманні від продажу квартири за адресою:

АДРЕСА_5 .

19. З урахуванням вищезазначеного вважала, що автомобіль є її особистою приватною власністю.

20. Щодо торгівельно-складської будівлі з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа №1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 зазначала, що вищезазначений об`єкт нерухомості хоча й починав будуватись у період, коли сторони документально не перебували у шлюбних відносинах, проте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, що підтверджується тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_4 , тобто до моменту документального укладення шлюбу у 2012 році.

21. Фактична державна реєстрація майна відбулась у 2016 році, тобто під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах.

22. З урахуванням вищевказаного ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину торгівельно-складської будівлі з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа № 1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 .

23. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визначивши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину торгівельно-складської будівлі

з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа

№1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 .

24. Визнати за нею право власності на автомобіль «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

25. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 13 вересня 2024 року вимоги первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Поділено майно, що є спільною власністю подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частину квартири загальною площею 139,1 кв. м., житловою площею

56,8 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину нежитлового приміщення площею 20,0 кв. м. (гараж) АДРЕСА_6 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі

370 440,00 грн, що становить компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Infiniti QX60» 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 ,

д/н НОМЕР_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 частину квартири загальною площею 139,1 кв. м., житловою площею

56,8 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину нежитлового приміщення площею 20,0 кв. м. (гараж) АДРЕСА_6 ;

- на 1/2 частину автомобіля «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за розписками

у розмірі 10 000,00 дол. США, що еквівалентно 365 686,00 грн на дату звернення до суду із позовною вимогою.

Визнано особистою власністю ОСОБА_1 торгівельно-складські будівлі

з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа

№1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 13 420,00 грн.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишено без задоволення.

26. Задовольняючи позовні вимоги первісного позову частково та здійснюючи поділ майна подружжя, районний суд мотивував своє рішення тим, що сторонами під час шлюбу було придбано: квартиру загальною площею 139,1 кв. м., житловою площею 56,8 кв. м., розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення площею

20,0 кв. м. (гараж)

АДРЕСА_6 ; автомобіль «Infiniti QX60»,

2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 .

27. Відтак, оскільки вищевказане нерухоме майно було набуте сторонами під час шлюбу, воно підлягає поділу між ними. Водночас ОСОБА_2 було відчужено спірний автомобіль, у зв`язку із чим на користь ОСОБА_1 за рахунок

ОСОБА_2 підлягає стягненню 1/2 частина вартості автомобіля у розмірі

370 440,00 грн.

28. Додатково районний суд вказав на те, що ОСОБА_2 не було доведено факт придбання спірного автомобіля за особисті кошти.

29. Також районний суд зауважив, що оскільки подружжя порушило перед судом питання про поділ набутого у шлюбі гаража, який було придбано за позичені грошові кошти у розмірі 20 800,00 дол. США, грошові кошти у розмірі 20 000,00 дол. США, позичені подружжям з метою проведення ремонтних робіт оселі та її облаштування, підлягають поділу між подружжям як кошти, отримані під час шлюбно-сімейних відносин, а відтак суд дійшов висновку, що з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 10 000,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на день звернення до суду з позовом становить 365 686,00 грн.

30. Водночас районний суд дійшов висновку про відсутність підстав для поділу між подружжям торгівельно-складських будівель із адміністративно-побутовими приміщеннями, оскільки під час вирішення спору позивачкою за зустрічним позовом не було доведено участі у їх будівництві, а також встановлено, що зазначене майно збудоване позивачем за первісним позовом до укладення шлюбу між сторонами, а відтак, дійшов висновку про наявність підстав для визнання вищезазначеного майна особистою власністю ОСОБА_1 .

31. Більше того, районний суд зауважив, що з 2011 року ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність з виробництва будівельних товарів із пластмаси та сплачував податки за адресою розташування спірного майна, у зв`язку із чим дійшов висновку, що цех з виробництва будівельних товарів із пластмаси та торгівельно-складські будівлі були збудовані й використовувалися останнім за призначенням ще до укладення шлюбу між сторонами.

32. Також районний суд відхилив доводи позивачки за зустрічним позовом про наявність фактичних шлюбних відносин із посиланням на народження спільної дитини до укладення шлюбу, оскільки такі посилання, на переконання суду першої інстанції, не підтверджують факту її проживання з відповідачем з початку 2011 року та ведення з ним спільного господарства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

33. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 13 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за розписками в розмірі 10 000,00 дол. США, що еквівалентно 365 686,00 грн на дату звернення до суду із позовною вимогою, скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за розписками в сумі 10 000,00 дол. США, що еквівалентно 365 686,00 грн, відмовлено.

Посилання в резолютивній частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 за ОСОБА_2 , виключено.

В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

34. Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 та скасовуючи рішення районного суду в частині стягнення з неї грошових коштів за розписками, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для такого стягнення, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що кошти, отримані ОСОБА_1 за розписками, були використані в інтересах сім`ї, зокрема для придбання гаража. Крім того,

ОСОБА_2 не визнавала зазначеного факту та вказувала, що їй не було відомо про наявність такого боргу, що, своєю чергою, не було спростовано належними доказами.

35. Водночас апеляційним судом зауважено, що хоча судом першої інстанції правильно встановлено, що спірний автомобіль було придбано сторонами в період шлюбу, а відтак останній є спільною сумісною власністю, проте автомобіль був відчужений за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 29 серпня 2023 року після розірвання шлюбу без згоди позивача на користь третьої особи, а відтак відсутні підстави для визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спірного автомобіля, оскільки власником останнього є інша особа.

36. Також апеляційний суд погодився із висновками районного суду щодо наявності підстав для визнання особистою власністю ОСОБА_1 торгівельно-складських будівель із адміністративно-побутовими приміщеннями, оскільки останні були побудовані за кредитні кошти, отримані на підставі кредитного договору, укладеного 25 липня 2011 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк».

37. Більше того, апеляційний суд вважав обґрунтованими висновки районного суду щодо того, що цех з виробництва будівельних товарів з пластмаси та торгівельно-складські будівлі фактично були побудовані та використовувалися за призначенням ще до укладення шлюбу сторонами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

38. У травні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2025 рокуу вказаній справі.

39. Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2025 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

40. Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2025 року заяву ОСОБА_2 про зупинення дії рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду

від 25 березня 2025 року задоволено частково.

Зупинено виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2025 року в справі № 175/3524/23 до закінчення їхнього перегляду у касаційному порядку.

41. Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2026 року призначено справу до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

42. У касаційній скарзі заявниця просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд.

43. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року в справі № 756/8056/19, від 14 лютого 2024 року в справі № 752/18272/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

44. Додатково заявниця вказує на недослідження апеляційним судом зібраних

у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

45. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання спірного автомобіля особистою власністю заявниці, а також про відсутність підстав для поділу спірного майна

у вигляді торгівельно-складських будівель із адміністративно-побутовими приміщеннями.

46. Відтак, на переконання заявниці, матеріали справи містять належні та достатні докази на підтвердження придбання спірного автомобіля за її особисті кошти, отримані внаслідок продажу належної їй квартири, що не було враховано апеляційним судом при розгляді справи.

47. Водночас заявниця вважає помилковими висновки, зокрема апеляційного суду, про наявність підстав для задоволення позовних вимог первісного позову щодо визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на торгівельно-складські будівлі з адміністративно-побутовими приміщеннями.

48. Як зауважує ОСОБА_2 , матеріали справи містять докази того, що спірну будівлю було прийнято в експлуатацію 11 листопада 2016 року, а державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на неї здійснено 24 листопада 2016 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі, тобто вказане приміщення є спільним майном подружжя, набутим у шлюбі.

49. На переконання ОСОБА_2 , наявні у справі докази кредитних зобов`язань ОСОБА_1 не є належними та достатніми для підтвердження використання таких коштів саме на будівництво спірного приміщення і, як наслідок, здійснення цього будівництва за особисті кошти останнього.

50. Більше того, заявниця звертає увагу Верховного Суду на помилкове врахування апеляційним судом при вирішенні спору робочого проекту комплексу будівель виробництву товарів народного господарства, виготовленого у 2011 році, оскільки такий було затверджено у 2015 році. Окрім того зауважує, що спірний об`єкт було збудовано на підставі проекту ПАТ «Агро-виробниче «Содружество»

11 листопада 2016 року, що, своєю чергою, свідчить про помилкове врахування апеляційним судом проекту 2011 року та, як наслідок, неповне з`ясування обставин справи.

Відзив на касаційну скаргу від іншого учасника справи до Верховного Суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

51. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 16 листопада 2012 року по

08 серпня 2023 року.

52. Під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі було придбане наступне майно: квартиру загальною площею 139,1 кв. м., житловою площею

56,8 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення площею 20,0 кв. м. (гараж) АДРЕСА_6 ; автомобіль «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 .

53. Ринкова вартість квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкта, становить 5 388 039,00 грн.

54. Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкта, вартість нежитлового приміщення (гаража) № НОМЕР_3 за адресою:

АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_3 , складає 534 355,00 грн.

55. Відповідно до висновка експерта №103/23 з транспортно-товарознавчого дослідження про середню вартість транспортного засобу, вартість транспортного засобу «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , складає 740 880,00 грн.

56. Крім того, за час спільного проживання, ОСОБА_1 брав в борг грошові кошти у розмірі 20 000,00 дол. США, а також 21 600,00 дол. США.

57. Під час шлюбу ОСОБА_2 продала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21 серпня 2020 року. Вищезгадана квартира належала

ОСОБА_2 на підставі договору дарування.

58. 24 листопада 2020 року на підставі вантажно-митної декларації №UA500500//2020/232663 від 07 травня 2020 року та посвідчення митниці №OD1020303 від 07 травня 2020 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на автомобіль «Infiniti QX60», VIN НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях №1241.

59. 03 грудня 2020 року право власності на транспортний засіб «Infiniti QX60» зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

60. 29 серпня 2023 року вищезазначений автомобіль перереєстровано за договором купівлі-продажу на ОСОБА_6

61. 06 вересня 2023 року автомобіль перереєстровано за договором купівлі-продажу на ОСОБА_7 .

62. Також судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 січня 2011 року приватним підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір суборенди землі

з приватним підприємцем ОСОБА_8 , відповідно до змісту якого ОСОБА_1

в суборенду передано земельну ділянку площею 0,1618 га для комерційного використання (будівництво та обслуговування складських приміщень) строком до 19 травня 2058 року.

63. Земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту смт. Ювілейне на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

64. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Дніпропетровському районі, про що 05 травня 2012 року у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис.

65. У 2011 році приватною компанією «Компанія Корвет» виготовлено робочий проект комплексу будівель по виробництву товарів народного споживання, відповідно до якого проектна будівля складається з двох частин - виробничого цеху та складських приміщень.

66. 25 липня 2011 року між ФОП ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк» укладено рамкову угоду №FW1501.218, згідно якої ОСОБА_1 отримав кредит на суму

700 000 грн.

67. 25 липня 2011 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «ПроКредит Банк» в межах рамкової угоди від 25 липня 2011 року нотаріально посвідчений договір застави рухомого майна №FIL.17927-ДЗ1. Предметом застави став належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль - фургон малотиражний марки PEUGEOT реєстраційний номер НОМЕР_4 , заставна вартість 138 843,90 грн.

68. 25 липня 2011 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «ПроКредит Банк» в межах рамкової угоди від 25 липня 2011 року договір застави рухомого майна

№ FIL.17927-ДЗ2.

69. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк» було укладено договори застави рухомого майна, за яким ОСОБА_1 передав в заставу банку належні йому на праві приватної власності автомобіль - фургон малотиражний марки PEUGEOT реєстраційний номер НОМЕР_4 , із заставною вартістю 138 843,90 грн, термопластавтомат Д3130 заставною вартістю 169 000,00 грн та термопластавтомат Д3330 заставною вартістю 32 500,00 грн, а всього -

201 500,00 грн, автомобіль КОМБІ-В, марки FORD реєстраційний номер НОМЕР_5 із заставною вартістю 193 117,50 грн.

70. Також між ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , та ПАТ «ПроКредит Банк» було укладено договір застави нерухомого майна, за яким ОСОБА_5 передала в заставу банку належну їй на праві приватної власності квартиру

АДРЕСА_7 із заставною вартістю 245 858,40 грн.

71. Ринкова вартість торгівельно-складської будівлі з адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 854,90 га за адресою:

АДРЕСА_3 станом на 25 травня 2023 року становила 1 000 000,00 грн, що підтверджується звітом за результатами оцінки торгівельно-складської будівлі з адміністративно-побутовим приміщенням.

72. За інформацією з Державного реєстра речових прав за ОСОБА_1 08 грудня 2016 року зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0176 площею 0,1618 га, а 24 листопада 2016 року - право власності на торгівельно-складську будівлю з адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 854,90 га за адресою: АДРЕСА_3 .

73. ОСОБА_9 здійснював підприємницьку діяльність з виробництва будівельних товарів із пластмас та сплачував податки у період із четвертого кварталу 2011 року по 2022 рік, що підтверджується звітом суб`єкта малого підприємства-фізичної особи-платника єдиного податку за четвертий квартал

2011 року та податковими деклараціями платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2012-2022 роки.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

74. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

75. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

76. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

77. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

78. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню

з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

79. Судові рішення оскаржуються заявницею в частині визнання особистою власністю ОСОБА_1 торгівельно-складських будівель з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа №1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , а також в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 370 440,00 грн, що становить компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 .

80. Також заявниця не погоджується із рішеннями судів попередніх інстанцій

в частині стягнення з неї грошових коштів за розписками в сумі 10 000,00 дол. США, що еквівалентно 365 686,00 грн, водночас оскільки за наслідками апеляційного перегляду справи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вищезгаданих позовних вимог було скасоване та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні останніх, колегією суддів не надається оцінка постанові апеляційного суду у вищезгаданій частині.

81. Суди попередніх інстанцій визнаючи особистою власністю ОСОБА_1 торгівельно-складських будівель з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа №1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв. м., за адресою:

АДРЕСА_3 та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 370 440,00 грн, що становить компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 мотивували свої рішення тим, що матеріали справи містять належні та достатні докази на підтвердження здійснення будівництва торгівельно-складських будівель

ОСОБА_1 до укладення шлюбу, а також на підтвердження придбання спірного транспортного засобу під час перебування сторін у шлюбі.

82. Більше того суди зауважили на фактичне здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності у період із четвертого кварталу 2011 року, що, на переконання судів, свідчить про будівництво приміщень та здійснення підприємницької діяльності до укладання шлюбу, тобто про існування вже збудованих нежитлових приміщень.

83. Також суди вказали на здійснення ОСОБА_1 запозичень кредитних коштів, що у сукупності з доказами на підтвердження офіційного декларування доходів від здійснення підприємницької діяльності, на переконання судів, свідчить, що спірна торгівельно-складська будівля з адміністративно-побутовими приміщеннями була побудована у 2011 році, та, як наслідок, дійшли висновку про наявність підстав для визнання її особистою приватною власністю ОСОБА_1

у розумінні вимог статті 57 СК України.

84. Щодо стягнення з ОСОБА_2 однієї другої вартості відчуженого автомобіля, суди мотивували свої рішення відсутністю у матеріалах справи доказів, які підтверджують придбання автомобіля ОСОБА_2 за рахунок саме особистих коштів, у зв`язку з чим дійшли висновку про наявність підстав для стягнення з неї на користь ОСОБА_1 половини вартості такого автомобіля.

85. Повністю з такими висновками колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

86. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

87. Зміст статті 60 СК України апріорі вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

88. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

89. Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що

є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

90. Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників

у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

91. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

92. Зміст статей 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачає презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Відтак, ані дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити суду наявність права спільної сумісної власності на майно, яке було набуте у шлюбі, оскільки таке майно вважається таким, що належить подружжю, тобто власністю подружжя. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) виключно за одним із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

93. Водночас заінтересована особа не позбавлена можливості довести, що спірне майно хоча і було придбане у шлюбі, проте за особисті кошти такої особи.

У вищенаведених випадках презумпція права спільної сумісної власності на таке майно буде спростована.

94. У випадку, якщо заява одного з подружжя, про те, що річ була куплена за її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишається незмінною.

95. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

96. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

97. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі

№ 129/1033/13-ц).

98. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц,

від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц).

99. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, яке існує на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання такого майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 522/11159/21, від 24 жовтня 2024 року у справі № 753/10230/20, від 11 вересня 2024 року у справі № 487/2337/22).

100. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду

у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року

у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).

101. Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються

в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Під час здійснення поділу в судовому порядку суд має виходити

з презумпції рівності часток. Суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним

з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.

102. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а вразі недосягнення згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

103. Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц).

104. Отже, рівність часток подружжя під час поділу майна обумовлена обсягом спільного майна та його вартістю.

105. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку, а тому для дотримання такого принципу необхідно встановлювати увесь обсяг набутого подружжям майна та досліджувати його вартість.

106. Як вже зауважувалось колегією суддів, судові рішення оскаржуються заявницею, зокрема, в частині визнання особистою власністю ОСОБА_1 торгівельно-складських будівель з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа №1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв. м., за адресою:

АДРЕСА_3 .

107. Задовольняючи позовні вимоги первісного позову ОСОБА_1 , районний суд, з висновками якого погодився і апеляційний суд, мотивували своє рішення тим, що фактично спірна будівля була побудована та використовувалася останнім ще до укладення шлюбу із ОСОБА_2 , що підтверджується, зокрема, наявністю боргових зобов`язань, а також здійсненням підприємницької діяльності.

108. Проте такі висновки судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає помилковими з огляду на таке.

109. Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

110. Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

111. Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном

і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

112. Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

113. Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

114. Таким чином системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним

з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

115. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13,

від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі

№ 6-1109цс15 а також Верховного Суду, викладеним у змісті постанови

від 03 серпня 2022 року у справі № 444/2565/16-ц.

116. Разом з тим, майно фізичної особи-підприємця, яке придбано за кошти підприємця від своєї діяльності і не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до статті 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання статей 60, 61 СК України (постанова Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі

№ 127/21185/18 (провадження № 61-5544св20)).

117. Як вбачається із матеріалів справи, державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на торгівельно-складські будівлі з адміністративно-побутовими приміщеннями була здійснена ОСОБА_1 24 листопада 2016 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

118. Матеріали справи містять декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 11 листопада 2016 року, зі змісту якої чітко вбачається, що датою початку будівництва спірної будівлі є 14 вересня 2016 року, а датою закінчення -

10 листопада 2016 року.

119. Відхиляючи вищезазначений документ, поданий стороною відповідача за первісним позовом на підтвердження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте в період шлюбу, суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що цей документ виготовлявся виключно з метою проведення державної реєстрації, яка відбулася 24 листопада 2016 року, та спростовується встановленими у справі обставинами щодо залучення ОСОБА_1 кредитних коштів, зокрема з метою здійснення будівництва, а також фактом здійснення ним задекларованої підприємницької діяльності.

120. Водночас, беручи до уваги звіт суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за четвертий квартал 2011 року, а також податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, якими підтверджується здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності

з виробництва інших виробів із пластмас у 2012-2022 роках, суди не врахували, що зазначені документи містять відомості виключно про факт здійснення ним відповідного виду підприємницької діяльності та його податкову адресу. Такі відомості, своєю чергою, не підтверджують використання спірного нежитлового приміщення ні у період до укладення шлюбу, ні у період перебування

у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.

121. Більше того, з урахуванням декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 11 листопада 2016 року, судами попередніх інстанцій помилково покладено в основу оскаржуваного рішення встановлений факт здійснення ОСОБА_1 кредитних запозичень, оскільки наявні у матеріалах справи докази підтверджують здійснення будівництва виключно у період із вересня 2016 року по листопад 2016 року.

122. Доказів на підтвердження початку будівництва спірного об`єкта до укладення шлюбу, як і доказів на підтвердження здійснення погашення кредитної заборгованості за кошти, набуті до шлюбу, матеріали справи не містять, що, своєю чергою, свідчить про помилковість висновку судів попередніх інстанцій щодо спростування ОСОБА_1 презумпції спільності права власності подружжя на таке майно.

123. Відтак, на переконання колегії суддів, висновок про наявність підстав для визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 торгівельно-складських будівель з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А, сторожки літ. Б, огорожі № 1-5 та замощення І загальною площею 854,9 кв. м., розташованих за адресою:

АДРЕСА_3 , а також похідний від нього висновок про відсутність підстав для поділу такого майна між подружжям і відмову у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 . Про поділ такого майна, є помилковими, оскільки ґрунтується на неналежному дослідженні судами попередніх інстанцій матеріалів справи.

124. За таких обставин оскаржувані судові рішення у вищезгаданій частині підлягають скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ торгівельно-складської будівлі

з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа №1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 , яка є спільним майном подружжя.

125. Водночас на переконання колегії суддів, відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень в частині вирішення вимог первісного позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів

в розмірі 370 440,00 грн, що становить компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 .

126. Відтак, матеріали справи містять відповідь ТСЦ 1241 на адвокатський запит, відповідно до змісту якого спірний автомобіль «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 ввезений на територію України та зареєстрований 24 листопада 2020 року на підставі Вантажно-митної декларації №UA500500/202/232663 від 07 травня 2020 року та Посвідчення митниці №OD1020303 від 07 травня 2020 року був зареєстрований за матір?ю ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .

127. Більше того, матеріали справи містять докази на підтвердження здійснення матір`ю позивача за первісним позовом - ОСОБА_5 передоплати за митне оформлення транспортного засобу у розмірі 105 000,00 грн.

128. Вищезазначене, на переконання колегії суддів, підтверджує висновок судів попередніх інстанцій щодо того, що ОСОБА_2 при вирішенні справи не було доведено суду належними та допустимими доказами придбання майна (автомобіля) за рахунок особистих коштів, отриманих внаслідок продажу квартири, а відтак, не було спростовано презумпції спільності права власності подружжя на таке майно.

129. Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів, перевіряючи оскаржувані судові рішення на предмет законності, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_2 , права власності на автомобіль «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , оскільки за встановлених у цій справі обставин судами попередніх інстанцій правильно встановлено відсутність спростованої презумпції права спільної власності подружжя на таке майно.

130. Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року

у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

131. Підсумовуючи, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій у частині вирішення вимоги зустрічного позову про визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль «Infiniti QX60», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи та у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

132. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження

№ 14-446цс18)).

133. В іншій частині оскаржувані судові рішення Верховним Судом не переглядалась.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

134. Згідно із пунктами 1, 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення та скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

135. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено

з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

136. Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених

статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

137. Ураховуючи, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення в частині задоволеної позовної вимоги первісного позову про визнання особистою власністю ОСОБА_1 торгівельно-складських будівель з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа №1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 , підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ вищезгаданого майна.

138. В іншій частині касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення,

а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

139. Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

140. Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

141. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

142. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

143. Оскільки Верховний Суд ухвалив нове судове рішення про задоволення майнових вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ майна із ціною позову 500 000,00 грн, що є спільною сумісною власністю, то сплачений нею судовий збір за подання зустрічного позову у вищевказаній частині у розмірі 5 000,00 грн, апеляційної скарги у розмірі 7 500,00 грн, а також сплачений судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 10 000,00 грн, що загалом становить

22 500,00 грн, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Щодо поновлення виконання судових рішень

144. Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

145. Оскільки виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2025 року було зупинено ухвалою Верховного Суду ускладі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

від 22 вересня 2025 року, то у зв`язку із закінченням касаційного перегляду справи необхідно поновити їх виконання у залишеній без змін частині.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 13 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 25 березня 2025 року в частині вирішення вимоги первісного позову про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 торгівельно-складських будівель з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа №1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 скасувати, ухвалити у вищезазначеній частині нове судове рішення про задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ вищезазначеного майна подружжя.

3. Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) право власності на 1/2 частину торгівельно-складської будівлі з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа №1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .

4. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) право власності на 1/2 частину торгівельно-складської будівлі з адміністративно-побутовими приміщеннями літ. А та сторожка літ. Б, огорожа №1-5, замощення I, загальною площею 854,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .

5. В іншій частині касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

6. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подачу зустрічного позову у розмірі 5 000,00 грн, апеляційної скарги у розмірі 7 500,00 грн та касаційної скарги у розмірі 10 000,00 грн, що загалом становить 22 500,00 грн (двадцять дві тисячі п`ятсот гривень нуль копійок).

7. Поновити виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2025 року у залишеній без змін частині.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович