Справа № 301/2978/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2026 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участі представника позивача Карабиньоша І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

До провадження судді Іршавського районного суду Закарпатської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивач стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 15.09.2000 року виконавчим комітетом Броньківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, актовий запис № 20.

Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, часом відкриття якої є день його смерті. До складу спадщини увійшли майнові права на нерухоме майно, яке йому належало, а саме : житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

При житті спадкодавець ОСОБА_2 розпорядження щодо майна , яке йому належало на праві власності, не залишав.

На день смерті спадкодавця ОСОБА_2 , позивач був зареєстрований та проживав разом з ним у спадковому будинку за адресою : АДРЕСА_2 та, таким чином, прийняв спадщину. Вищенаведене стверджується довідкою про спільне проживання громадян на день смерті одного з них № 178 від 21.10.2025 року, яка видана виконкомом Довжанської селщної ради.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 також прийняла його дружина ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане виконкомом Бронківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, актовий запис № 16, однак за життя не оформила право на спадкове майно в нотаріальному порядку.

На день смерті ОСОБА_4 , позивач проживав та був зареєстрований разом з нею у спадковому будинку, що стверджується довідкою про спільне проживання громадян на день смерті одного з них № 179 від 21.10.2025 року.

Відповідач по справі батько позивача ( син спадкодавця) ОСОБА_2 не претендує на спадкове майно, інші спадкоємці майна померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - відсутні.

Спадкодавець ОСОБА_2 був власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_3 , згідно виписки з погосподарської книги Бронківської сільської ради за 1996- 2000 роки, що стверджується відповідною довідкою, яка видана виконкомом Довжанської селищної ради Хустського району Закарпатської області № 180 від 21.10.2025 року .

При зверненні до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, було виявлено, що належний правовстановлюючий документ на спадкове нерухоме майно відсутній та спадковий житловий будинок не зареєстрований в органах Іршавського БТІ . За таких обставин у оформленні спадщини позивачу відмовили. В такому випадку нотаріус порекомендувала звернутися із позовною заявою до суду для визнання за ним права власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, натомість його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила вимоги викладені в такій задовольнити, а справу розглянути без участі позивача.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені своєчасно і належним чином. Натомість, від останніх до суду надійшли заяви, в яких такі просили проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали та не заперечили проти задоволення позову.(а.с. 43,75)

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 , всебічно та в повному обсязі дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 15.09.2000 року виконавчим комітетом Броньківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, актовий запис № 20.(а.с.20)

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на все його майно.

До складу спадщини входить зокрема право на нерухоме майно, яке йому належало, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_4 .

За життя ОСОБА_2 розпорядження щодо майна , яке йому належало на праві власності, не залишав.

Відповідно до абзаців другого та третього пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи той факт, що спадщина після смерті спадкодавця відкрилася до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР (надалі ЦК УРСР). Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст. 524 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст. 524 ЦК УРСР).

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року було передбачено, що якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном то він визнається, що спадкоємець прийняв спадщину.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

На день смерті спадкодавця ОСОБА_2 , позивач був зареєстрований та проживав разом з ним у спадковому будинку за адресою : АДРЕСА_2 та, таким чином, прийняв спадщину. Вищенаведене стверджується довідкою про спільне проживання громадян на день смерті одного з них № 178 від 21.10.2025 року, яка видана виконкомом Довжанської селщної ради (а.с. 32).

Спадщину після смерті ОСОБА_2 також прийняла його дружина ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане виконкомом Бронківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, актовий запис № 16, однак за життя не оформила право на спадкове майно в нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

На день смерті ОСОБА_4 , позивач проживав та був зареєстрований разом з нею у спадковому будинку, що стверджується довідкою про спільне проживання громадян на день смерті одного з них № 179 від 21.10.2025 року.(а.с. 31).

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 були вчинені дії, які свідчать про фактичне прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, згідно з якою спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини спадкоємці, зокрема відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заявляли про свої спадкові права, а також відмовляються від прийняття спадщини у частині зазначеного житлового будинку, розуміючи юридичні наслідки своїх дій, що стверджується письмовими заявами останніх .

Також, суд встановив, що при зверненні до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, було виявлено, що належний правовстановлюючий документ на спадкове нерухоме майно відсутній та спадковий житловий будинок не зареєстрований в органах Іршавського БТІ . За таких обставин у оформленні спадщини позивачу відмовили. В такому випадку нотаріус порекомендувала звернутися із позовною заявою до суду для визнання за ним права власності на спадкове майно. (а.с. 34)

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд бере до уваги те, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги було визнано, не надано до суду жодних заперечень, проти задоволення позову чи письмових доказів, які б спростовували доводи позивача.

Зважаючи на те, що надані позивачем докази є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, при цьому, судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, тому на переконання суду позовні вимоги викладені в даній позовній заяві підлягають до задоволення в повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Керуючись ст. ст. 4,12,19,83, 175,177,184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 524, 529, 548 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 в цілому.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.02.2026 року.

Суддя: І. А. Даруда