Справа № 638/7421/25
Провадження № 2/638/1379/26
УХВАЛА

Іменем України

16 лютого 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Смирнова В.А.

за участю секретаря судового засідання Євженко О.Ю.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про закриття провадження у справі та заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» про передачу за підсудністю цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» звернулося до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №13511 від 06.06.2024 по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 36 000 гривень за період з 06.06.2024 по 02.04.2025, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом (547,5% річних). Також просить стягнути судові витрати у виді судового збору у розмірі 3 028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 29.04.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначити судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 20.10.2025 витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію.

22.01.2026 від відповідача надійшла заява, в якій останній просить закрити провадження у справі № 638/7421/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заява мотивована тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва області від 29.12.2025 року у справі № 910/13366/25 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , в порядку книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства. Одночасно введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Багінського Артема Олександровича. Посилаючись на ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 20 ГПК України, ст. ст. 189, 200, 263 ЦПК вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК, а саме справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

23.01.2026 від представника позивача надійшла заява, в якій останній просить передати цивільну справу № 638/7421/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за підсудністю до Господарського суду міста Києва (місцезнаходження: вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054), на розгляді якого перебуває справа № 910/13366/25 про неплатоспроможність боржника - фізичної особи ОСОБА_1 ; Відмовити ОСОБА_1 у закритті провадження по справі 638/7421/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування заяви вказав, що враховуючи особливості розгляду справ про банкрутство (неплатоспроможність), вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором мають розглядатися в межах справи № 910/13366/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 у передбачений Кодексом України з процедур банкрутства спосіб, а саме Господарським судом міста Києва. Посилаючись на ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства вважає, що справа підлягає передачі за підсудністю до господарського суду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи, та подані заяви суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 року по справі №910/13366/25 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ). Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур Банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Аналогічні положення містить п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, згідно з яким господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Вимогами ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур Банкрутства визначено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

А у відповідності до ч. 9 ст. 30 ГПК України справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Окрім того Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року, справа 3607/6254/15-ц, роз`яснила, що захист осіб, які мають вимоги до банкрута, полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

А згідно з ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Хоч норми ЦПК України і не містять прямих положень щодо можливості передачі справи на розгляд суду іншої юрисдикції, однак ч. 9 ст. 10 даного кодексу визначено, що у разі, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Згідно з ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим кодексом підсудністю, здійснюється на підставі підстави ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

За наведених обставин, з огляду на положення ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства та приймаючи до уваги те, що стосовно відповідача відкрито провадження у справі про банкрутство, суд дійшов висновку про передачу справи для вирішення до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи №910/13366/25 про банкрутство ОСОБА_1 за правилами виключної підсудності та в порядку, встановленому Кодексом України з процедур банкрутства, а тому заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» - Руденко Костянтина Васильовича підлягає задоволенню, а у задоволенні заяви ОСОБА_1 про закриття провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 31, 260, 261, 353-355 ЦПК України, п. 8 ч. 1ст. 20 ГПК України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про закриття провадження у справі відмовити.

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» - Руденко Костянтина Васильовича про передачу справи за підсудністю задовольнити.

Цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - передати на розгляд до Господарського суду міста Києва (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44В), де перебуває справа № 910/13366/25 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про неплатоспроможність.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя В.А.Смирнов