Справа № 210/4053/24
Провадження № 2-з/177/1/26
У Х В А Л А

Іменем України

13.02.2026

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Коваль Н. В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя , -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 03.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

11.02.2026 позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав заяву про забезпечення позову, в обґрунтування заяви зазначив, що оскільки відповідач вживає заходів до приховування їх спільного рухомого майна, а саме одного з автомобілів CITROEN C3 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який вона без згоди з ним і в тайні від мене вивезла закордон у ФРН, Німечиину, крім того відповідач, систематично використовує юридичні механізми (довіреності, розірвання договорів), для того щоб завдати йому як найбільш шкоди, у зв`язку з чим вважає, що існує загроза вчиняти будь які дії від відповідача відносно спірних автомобілів, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду відносно спірних автомобілів, тому просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобілі VOLKSWAGEN TRANSPORTER (VIN: НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 ) та CITROEN C3 (VIN: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ); заборонити відповідачу та будь-яким третім особам (в тому числі за довіреностями), вчиняти будь-які дії щодо відчуження, перереєстрації, застави або зняття з обліку вказаних ТЗ та визначити місце зберігання автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 адресу фактичного проживання позивача ( АДРЕСА_1 , та пердати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання відповідачу.

Суддя, розглянувши заяву про забезпечення позову, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з п.п. 1,2,4,10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Верховний Суд у постанові від 24.02.2021 у справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Таким чином, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі, зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Як видно зі змісту пред`явленого ОСОБА_1 позову спір, що виник між сторонами стосується автомобілів : VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 та CITROEN C3 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , які позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя , розділити спірне майно, припинити право спільної сумісної власності на вказані автомобілі та стягнути з відповідача компенсацію за автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER , державний номер НОМЕР_4 .

Суд зазначає, що заявником належно не мотивовано необхідність вжиття вказаних у заяві заходів зважаючи на розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. Крім того, позивач в заяві вказує, що відповідачем можуть бути вчинені будь-які дії щодо спірних автомобілів, в той час яв відповідач в судовому засіданні 10.12.2026 вказувала про те, що спір між ними щодо автомобілів відсутній.

Отже, заявником не обґрунтовано належним чином необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відповідачу та третім особам будь-які дії щодо відчуження вказаних автомобілів.

Беручи до уваги викладене, недоведеність перед судом існування реальної загрози невиконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 149, 150-153, 157, 259-261, 353, 354, ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: