Справа № 145/216/21
Провадження №2/145/21/2026
УХВАЛА

13.02.2026 с-ще Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іванця В. Д. ,

за участю секретаря Урсуляк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Тиврівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Тиврівського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Тиврівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 21.02.2020 звернулись із заявами до Жахнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про передачу їм у власність земельних ділянок для ведення садівництва, орієнтовною площею по 0,12 га кожному, а ОСОБА_4 ще із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,90 га та надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок на території Жахнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області в межах населеного пункту с. Жахнівка по провулку Лісовому.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 25.02.2020 звернулись із заявами до Жахнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про передачу їм у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею по 0,50 га кожній та надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок на території Жахнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , які розташовані поруч із будинком, у якому вони мешкають.

Рішенням № 394 31 сесії 7 скликання Жахнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 02.03.2020 їм було відмовлено у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у зв`язку з тим, що бажане місце розташування земельних ділянок, зазначене ними в графічних матеріалах не відповідає призначенню та принципам землеустрою, визначеними ст. 2, 6 Закону України "Про землеустрій" в частині раціональної системи землеволодінь та землекористувань.

Відповідачем визначено Тиврівську селищну раду, виходячи з наступного. Рішенням 2 сесії VIII скликання Тиврівської селищної ради Тиврівського району Вінницької області № 23 від 10.12.2020 розпочато процедуру реорганізації Жахнівської сільської ради (), місце знаходження: вул. Молодіжна, 20, с.Жахнівка, шляхом приєднання до Тиврівської селищної ради (), місцезнаходження: вул. Тиверська, 40, с-ще Тиврів Вінницького району Вінницької області.

Пунктом 2 рішення № 23 сесії визначено, що Тиврівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Жахнівської сільської ради.

Вважають рішення № 394 31 сесії 7 скликання Жахнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 02.03.2020 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок протиправним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Така підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки як "місце розташування земельної ділянки, зазначене в графічних матеріалах не відповідає призначенню та принципам землеустрою в частині раціональної системи землеволодінь та землекористувань" законом не передбачена.

Крім того, відповідач не конкретизував у своєму рішенні у чому полягає така "невідповідність".

Сам факт надання дозволів іншим особам відповідно до рішень № 417 та № 419 33 сесії 7 скликання Жахнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 16.06.2020 на розробку проектів землеустрою щодо відведення тих самих земельних ділянок щодо яких їм було відмовлено у наданні таких дозволів, яскраво свідчить про протиправність оскаржуваного ними рішення.

Просять визнати протиправним та скасувати рішення № 394 31 сесії 7 скликання Жахнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 02.03.2020 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Зобов`язати Тиврівську селищну раду Тиврівського району Вінницької області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення садівництва орієнтовною площею по 0,12 га, надати дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення садівництва орієнтовною площею по 0,12 га та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею по 0,90 га, надати дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею по 0,50 га, надати дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею по 0,50 га.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2021 дану справу передано на розгляд судді Мазурчаку А.Г.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.02.2021 позовну заяву залишено без руху.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2021 на підставі вмотивованого розпорядження керівника апарату суду від 09.03.2021 № 167/21 "Про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" відповідно до рішення Вищої ради правосуддя України від 25.02.2021 № 483/0/15-21 "Про звільнення ОСОБА_6 з посади судді Тиврівського районного суду Вінницької області у зв`язку з поданням заяви про відставку", дану справу передано на розгляд судді Ратушняку І.О.

Ухвалою суду від 11.03.2021 справу прийнято до свого провадження суддею Ратушняком І.О.

Ухвалою суду від 25.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами позовного загального провадження у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 31.05.2022 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

08.02.2024 представник відповідача ОСОБА_7 подала до суду додаткові пояснення, у яких остання зазначила таке. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану в Україні" від 24.03.2022 № 2145-ІХ, який набрав чинності з 07.04.2022, внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема доповнено Розділ Х "Перехідні положення" Земельного Кодексу України пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Внаслідок вищезазначеного, існують обставини, які унеможливлюють виконання позовних вимог позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язати Тиврівську селищну раду Тиврівського району Вінницької області надати відповідні дозволи.

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 16 від 30.04.2025 суддю Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_8 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади.

Зазначена обставина призвела до неможливості розгляду суддею Ратушняком І.О. даної справи.

19.06.2025 після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі мотивованого розпорядження керівника апарату суду від 19.06.2025 № 130/25 "Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи", на виконання рішення зборів суддів Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.06.2025 №2, дану судову справу передано на розгляд судді Іванцю В.Д.

Ухвалою суду від 26.06.2025 справу прийняв до свого провадження суддя Іванець В.Д. та продовжив її розгляд по суті.

Ухвалою суду від 17.12.2025 у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про повернення до стадії підготовчого провадження відмовлено.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, подала заяву, відповідно до якої просить справу за її позовом залишити без розгляду.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала заяву, відповідно до якої просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала заяву, відповідно до якої просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити з підстав.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча про дату і час судового засідання повідомлений у порядку, встановленому законом.

Представник відповідача Тиврівської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої просить справу розглядати за його відсутності, у задоволенні позову відмовити.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

За таких обставин суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява про залишення позову без розгляду, у частині позовних вимог ОСОБА_1 , підлягає до задоволення, оскільки особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і це є її безумовним правом, при цьому, заява подана у межах строків визначених ЦПК України, тобто до початку розгляду справи по суті, отож правових підстав для неприйняття заяви про залишення позову без розгляду не встановлено.

У частині позовних вимог інших позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині з огляду на таке.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно зі ст. 13, 14 Конституції України, ст. 177, 181, 324, глави 30 ЦК України земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників та користувачів земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно зі ст. 122 цього Кодексу вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, що визначений статтею 123 ЗК України, передбачає розроблення технічної документації із землеустрою та її затвердження компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 ЗК України.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою є рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

З огляду на положення вищенаведених приписів законодавства, за наслідками вирішення питання відповідними органами щодо передачі земельних ділянок у власність або користування із земель державної чи комунальної власності виникають конкретні права та обов`язки фізичних та юридичних осіб та правовідносини у зв`язку з їх реалізацією.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування чи у власність. Проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків сторін в орендних правовідносинах.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Натомість, за правилами визначення юрисдикції адміністративних судів при вирішенні адміністративних справ згідно з п. 1, 3 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Конституційний Суд України у Рішенні від 01.04.2010 № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що:

- положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Як встановлено судом позивачі не оспорюють цивільне речове право на ці земельні ділянки, які виникли у інших осіб.

Якщо ж особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 в справі № 401/2400/16-ц (провадження № 14-120цс18), від 19.06.2018 в справі № 922/864/17 (провадження № 12-61гс18), що з огляду на вимоги законності і обґрунтованості судового рішення (стаття 263 ЦПК України) є обов`язковими при виборі і застосуванні відповідної норми права до спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, у постановах від 21.03.2018 у справі № 536/233/16-ц, від 11.09.2019 у справі №924/174/18, від 18.02.2020 у справі №912/2730/18, від 04.03.2020 у справі №280/174/19 Велика Палата Верховного суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі в наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Проект технічної документації земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом.

Тобто рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, якщо особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту технічної документації щодо земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №260/341/19.

Позивачі просять визнати протиправним та скасувати рішення № 394 31 сесії 7 скликання Жахнівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 02.03.2020, яким їм відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Законність таких дій (бездіяльності) підлягає перевірці адміністративним судом.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення сільської ради про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не є порушенням цивільного права позивачів, оскільки у даних правовідносинах відповідач (на той час Жахнівська сільська рада) реалізував свої контрольні функції у сфері управління діяльністю. А відмова в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою чи надання дозволу на виготовлення такої документації іншим особам не є підставою для набуття ними права власності на вказані земельні ділянки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому провадження у справі необхідно закрити.

Водночас, суд на підставі ч. 1 ст. 256 ЦПК України роз`яснює позивачам, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст. 255-258, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду - задовольнити.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Тиврівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, в частині позовних вимог ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Тиврівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення

На підставі ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд роз`яснює, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду, а саме Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвала відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 13 лютого 2026 року.

Суддя Іванець В. Д.