ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 688/3584/25

Провадження № 22-ц/820/112/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю: представників учасників справи Таргонія В.М. та Чешковського В.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2025 року (суддя Березюк Н.П.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07:20 у селі Траулин, Шепетівського району, Хмельницької області на залізничному перегоні поблизу станції «Хролин» пасажирський електропоїзд №6249 сполученням «Козятин-Шепетівка», під керуванням машиніста ОСОБА_2 смертельно травмував йог осина ОСОБА_3 , 1996 року народження.

У зв`язку зі смертю сина внаслідок наїзду на нього рухомого складу позивач, як батько, зазнав сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні його нормальної життєдіяльності.

Вказував, що сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, син загинув у молодому віці 28 років, що додатково завдає батькові моральних страждань, оскільки попереду в сина було все життя. Загиблий не встиг створити власну сім`ю, його сім`ю фактично складав лише батько, що свідчить про міцність та стійкість життєвих зв`язків, руйнування яких завдає моральної шкоди.

Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінений з незалежних від нього обставин. До смерті сина у позивача було звичне життя, в якому син займав важливе місце. Він втратив можливість тривалого життєвого зв`язку з своєю дитиною, який не може бути відновлений. Внаслідок смерті сина позивач назавжди позбавлений можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну, і жодні зусилля з його сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивач мав правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу.

Зазначав, що відчуває біль та страждання пов`язані з смертю сина, оскільки смерть дитини є найтяжчою втратою для батьків, як і для будь-якої людини, не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані позивача. Попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою, емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивача, пов`язані зі смертю сина, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією.

На думку позивача, встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З врахуванням наведеного та невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 300000 грн. Вважає такий розмір розумним і справедливим, і зможе хоча б частково допомогти позивачу в організації свого життя після тяжкої втрати.

Враховуючи викладене вище, просив суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь 300000 грн відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200000 грн, без стягнення податків та обов`язкових платежів. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Зазначає, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на висновках матеріалів досудового розслідування, Шепетівським РУП ГУНП в Хмельницькій області внесено відомості до ЄРДР за №0001900 від 11.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Вважає, що органом досудового розслідування встановлено, що смертельні тілесні ушкодження отримані ОСОБА_3 є наслідком дій самого потерпілого.

Вказує, щодо матеріалів справи відповідач надав копії протоколів допитів свідків: машиніста ОСОБА_2 та помічника машиніста ОСОБА_4 , які виклали обставини події, що співпадають з обставинами, встановленими службовим розслідуванням, та з матеріальними і технічними доказами, отриманими в ході досудового розслідування (показники приборів електропоїзда, положення електропоїзда тощо). Крім того, в ході встановлення всіх обставин події, також був допитаний ОСОБА_1 , який повідомив, що десь біля 07.20 год. ранку (ІНФОРМАЦІЯ_2) йому повідомили, що ОСОБА_3 кинувся під електропоїзд і загинув. Батько допускав, що причиною такого вчинку могла бути психологічна травма, отримана сином внаслідок перебування його в зоні бойових дій на сході України з 26.02.2022 по 26.03.2023, після чого він був комісований як інвалід війни ІІІ групи після тяжкого поранення. Таким чином, позивач, не заперечуючи покази машиністів електропоїзда, сам вказує, що випадок трапився внаслідок умисних дій самого потерпілого.

Звертає увагу апеляційного суду, що з матеріалів досудового розслідування №0001900 вбачається, що ОСОБА_3 непросто порушив п.п.2.2, 2.4., 2.5. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 22.11.2007 року №1059, а здійснив це свідомо, бажаючи настання стосовно себе тяжких наслідків.

Вказує, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на те, що кримінальне провадження №0001900, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2024, було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, пояснюючи те, що з боку ОСОБА_3 було все ж допущено необережність. Але суб`єктивна сторона кримінального діяння, передбаченого ст. 276 КК України, характеризуються в першу чергу психічним ставленням особи до діяння та його наслідків.

Очевидним, на думку скаржника, є те, що ОСОБА_3 бажав тяжких наслідків для себе і не бажав тяжких наслідків для об`єкту посягання - безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту. Закриття кримінального провадження №0001900 саме це і підтверджує - з боку ОСОБА_3 відсутній умисел посягання на безпеку руху або експлуатації залізничного транспорту. Отже, висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи

Зазначає, що при необережності, на відміну від умислу, вольова ознака полягає в тому, що особа або не передбачає наслідків своїх дій, хоча повинна і могла їх передбачати, або передбачала наслідки, але легковажно розраховувала на їх відвернення. Зважаючи на встановлену судом сукупність фактичних обставин справи, очевидним є те, що лише за наявності умислу потерпілого у даній обстановці їй могла бути спричинена шкода.

Тому, на думку скаржника, беручи уваги, що смерть ОСОБА_3 настала не від умисних протиправних дій будь-яких осіб, а в результаті самогубства, вважає, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його свідомого умислу на самогубство не відшкодовується.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Чешковський В.А. підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача - адвокат Таргоній В.М. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 7.20 год. в с. Хролин Шепетівського району Хмельницької області на 134 км, перегін станції «Хролин» пасажирським електропотягом №6249 сполученням «Козятин-Шепетівка», під керування машиніста потягу ОСОБА_2 , пікет №5 залізничного перегону Полонне-Хролин «Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства «Укрзалізниця» стався наїзд на ОСОБА_3 , внаслідок чого останній загинув на місці.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №2315 від ІНФОРМАЦІЯ_2 смерть ОСОБА_3 настала внаслідок шоку та політравми.

11 листопада 2024 року відомості за вказаним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001900 за частиною 3 статті 276 КК України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №279 від 29.11.2024, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_3 виявлені такі тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма з множинними переломами кісток склепіння черепа в лівій лобно-скроневій тім`яній ділянці з розривом твердої мозкової оболонки, розмізженям лівої півкулі великого мозку, раною в лівій лобно-тім`яній ділянці голови та в області маківки; переломи верхньої та нижньої щелепи з раною на шкірі верхньої губи та садном нижньої губи і підборіддя; розрив міжхребцевого з`єднання поперекового відділу хребта з повним розривом спинного мозку, розрив печінки; закриті переломи кісток лівого передпліччя та лівої гомілки. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, якими могли бути частини поїзда, що рухався, з послідуючим відкиданням тіла на тупі тверді предмети залізничного полотна незадовго до настання смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення, а вданому випадку , що призвели до смерті. Смерть ОСОБА_3 настала від поєднаної травми голови, поперекового відділу хребта, живота, лівого передпліччя та лівої гомілки, яка супроводжувалась шоком.

Згідно з висновком судово-медичного експерта токсиколога №2220 від 11.11.2024, при судово-медичній експертизі зразків крові та спинномозкової рідини трупа ОСОБА_3 наявність етилового алкоголю не виявлено. Не виявлено метиловий, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери.

Постановою слідчого СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 19.12.2024 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Орган досудового розслідування встановив, що по факту даної пригоди регіональна філія «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» провела службове розслідування, яким встановлено, що під час прямування ІНФОРМАЦІЯ_2 електропоїзду №6249 на перегоні Полонне-Хролин голова електропоїзда була позначена двома ліхтарями білого кольору та прожектором, а хвіст - трьома червоними вогнями. Переїзд освітлювався, працювала звукова та світлова сигналізація. Машиніст подавав великої гучності сигнал, застосував екстрене гальмування із подачею піску під колісні пари при швидкості згідно відомостей розшифрування швидкостемірної стрічки 70 км/год. Гальмівний шлях склав 300 м, при розрахунковому 317 м. Електропоїздом керувала локомотивна бригада в складі машиніста ОСОБА_2 та помічника машиніста ОСОБА_4 . На перегоні Полонне-Хролин на 134км ПК 5, машиніст, помітивши, що в напрямку переїзду наближається чоловік, подав декілька звукових сигналів свистком та тифоном, чоловік зупинився. Коли поїзд наблизився на відстань близько 20-30 м, чоловік вийшов на колію і зупинився, машиніст застосував екстрене гальмування, але зіткнення запобігти не вдалося.

Нещасний випадок стався внаслідок необережних дій самого потерпілого, причетності сторонніх осіб до смерті ОСОБА_3 не вбачається, крім того, локомотивна бригада не порушила правил безпеки або експлуатації залізничного транспорту, що є підставою для закриття кримінального провадження через встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Суспільно небезпечні наслідки настали через порушення потерпілим ОСОБА_3 встановлених законодавством вимог безпеки громадян на залізничному транспорті, відповідно до яких пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішоходні мости, переходи, тунелі, переїди тощо). Перед тим як увійти в небезпечну зону (ступити на колію) потрібно впевнитись у відсутності поїзда (локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу. Пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше 400 м.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).

Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54 визначено, що пішоходам дозволено переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо); при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (пункти, 2.1 - 2.3). Пішоходам заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. (пункти, 2.5, 2.6).

Відповідно до статті 23 ЦК України, кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Крім того слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад нехтування правилами безпеки руху тощо.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_3 стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього електропотягу, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої батькові загиблого ОСОБА_1 .

Так, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілого, а відповідачем правил безпеки або експлуатації залізничного транспорту порушено не було, розмір відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди смертю потерпілого підлягає зменшенню, при цьому, правильно вказавши, що відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану смертю його сина, незалежно від вини. Моральна шкода пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями позивача через передчасну смерть сина, порушення укладу його життя. Факт загибелі ОСОБА_3 є безумовним свідченням спричинення позивачу глибоких моральних страждань.

Проте, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом розміром моральної шкоди, виходячи із наступного.

Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

А тому, беручи до уваги наведене, з урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, водночас за наявності особистої грубої необережності самого потерпілого, апеляційний суд, з урахуванням принципів розумності і справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди з 200 000 грн до 100 000 грн.

Доводи АТ «Укрзалізниця» щодо самогубства ОСОБА_3 колегія суддів не приймає, оскільки доказів щодо вказаних обставин, як і загибелі внаслідок дій третьої особи, матеріли справи не містять. Покази свідка ОСОБА_1 (батька ОСОБА_3 ) про те, що син мав психологічну травму не є безумовною підставою вважати, що потерпілий мав намір вчинити самогубство.

За наведених обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині стягнутого розміру завданої позивачу моральної шкоди, і, відповідно, в частині вирішення питання про розподіл судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2025 року змінити, зменшивши стягнуту з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду до 100 000 грн та стягнуту з АТ «Українська залізниця» на користь держави суму судового збору до 999 грн 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай