Справа № 462/8461/24 Головуючий у 1 інстанції Постигач О. Б.
Провадження № 22-ц/811/1146/25 Доповідач в 2-й інстанції Шеремета Н. О.
УХВАЛА

13 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: представника ОСОБА_1

ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 -

Максиміва В.І.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання об`єктів нерухомості особистою власністю, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання об`єктів нерухомості особистою власністю.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 19 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено повністю.

Визнано спільним майном подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,0300 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :05:001:0718, земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :02:002:0179.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0300 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :05:001:0718.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,12 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :02:002:0179.

Припинено право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Припинено право власності за ОСОБА_1 на 1/2 земельної ділянки площею 0,0300 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :05:001:0718.

Припинено право власності за ОСОБА_1 на 1/2 земельної ділянки 0,12 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :02:002:0179.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання об`єктів нерухомості особистою власністю відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8 124,56 грн. судового збору та 21 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просила зупинити провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України. В обгрунтування клопотання покликається на те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 та бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується, що підтверджується довідкою № 3609 кп/вих від 09.04.2025 року та довідкою № 2887 від 15.04.2025 року. Вказує, що відповідачбажає бути присутнім в судовому засіданні, однак його перебування у складі Збройних Сил України та участь в бойових діях із забезпечення оборони України унеможливлює його особисту участь в розгляді справи. З наведених підстав просить зупинити провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 Максиміва В.І. щодо зупинення провадження у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження у справі підлягає зупиненню з огляду на таке.

Згідно з довідкою від 09 квітня 2025 року № 3609кп/вих, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 .

Довідкою про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за №2887 від 15 квітня 2025 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 підтверджується, що молодший сержант ОСОБА_1 (радіотелефоніст взводу спостереження розвідувальної роти) дійсно в період з 20.05.2023 по 17.11.2023 по 07.12.2023 по 22.06.2024, з 26.06.2024 по 26.08.2024, з 14.09.2024 по 13.02.2025, з 04.03.2025 по теперішній час брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Часів Яр Донецької області.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України.

Стаття 251 ЦПК України передбачає обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер, формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Загальновідомим фактом є те, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала чинити злочин агресії про ти України у формі широкомасштабного військового нападу.

У зв`язку із цим Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали воєнний стан не скасований.

Крім того, Президент України у пункті 1 Указу від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» постановив оголосити та провести загальну мобілізацію.

Отже, з 24 лютого 2022 року та станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення на всій території України діє воєнний стан та проводиться загальна мобілізація, а отже з настанням особливого періоду вся структура Збройних Сил України на інші військові формування почали функціонувати в умовах особливого періоду та були переведені на організацію і штати воєнного стану.

З моменту оголошення загальної мобілізації та введення в Україні воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини на «воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури Збройних Сил України та інших військових формувань, що функціонують умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь у них.( пункт 79 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 року у справі №754/947/22).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 12.11.2025 у справі № 754/947/22, з моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури Збройних Сил України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них. З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм. (пункти 79, 81 постанови).

Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище постанові зазначила про те, що приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту (пункт 80 постанови).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 117 постанови від 12.11.2025 року у справі № 754/947/22 зазначила: «Отже, під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого: 1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»; 2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судами згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі; 3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжувати здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Ураховуючи те, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, беручи до уваги проходження відповідачем ОСОБА_1 військової служби та його безпосередню участь в бойових діях із забезпечення оборони України, що підтверджується належними та допустимими доказами, що містять інформацію про проходження ним військової служби, що на думку колегії суддів є об`єктивною обставиною, яка перешкоджає його участі у розгляді справи,і відсутність беззастережної волі військовослужбовця ОСОБА_1 щодо продовження розгляду справи, колегія суддів вважає, що клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, підлягає до задоволення.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 251, статтею 253 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання об`єктів нерухомості особистою власністю, зупинити до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повна ухвала складена 13 лютого 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк