Справа № 346/5411/25
Провадження № 22-ц/4808/333/26
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

секретар Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Дикуна Ігоря Васильовича на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2025 року, постановлену судом у складі головуючого судді Калинюка О.П., у м. Коломия, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

у с т а н о в и в:

22 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу на час його смерті (загибелі) та перебуванні на його утриманні.

Заяву обґрунтовувала тим, що після смерті чоловіка заявниця певний час мешкала сама, близько 16 років тому познайомилась з ОСОБА_2 , після чого, через деякий час вони почала спільно проживати в її будинку без реєстрації шлюбу. Вказаний факт підтверджується відміткою в його паспорті, з якої вбачається, що він проживав та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ще з 14.11.2015 року.

Зазначала, що в них із ОСОБА_2 склалася справжня сім`я, однак шлюб не вважали за потрібне реєструвати. Відносини між ними будувалася на повазі, любові одне до одного, вони разом проводили свій вільний час, вели спільне господарство, мали спільні витрати, формували спільний бюджет, а також сформували взаємні права та обов`язки притаманні сім`ї, що підтверджується спільними фотознімками. Вказувала, що ОСОБА_2 постійно дбав про належне матеріальне становище їх сім`ї. Від спільного проживання дітей немає

01.03.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 було мобілізовано на військову службу, надалі він служив у в/ч НОМЕР_1 , був учасником бойових дій. Стверджувала, що від початку проходження його служби, вони, як подружжя, спілкувалися в телефонному режимі, обговорювали побутові справи. 08 лютого 2023 року ОСОБА_2 перестав виходити на зв`язок, 11 лютого 2023 надійшло сповіщення №729, що він зник безвісти. Після зникнення безвісти постало питання отримання виплати щомісячного грошового забезпечення військовослужбовця, зниклого безвісти за особливих обставин, оформлення пенсії по втраті годувальника на час зникнення особи безвісти та отримання посвідчення члена сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Однак до суду заявник не зверталась. Проте сповіщенням від 18.09.2025 №7934 з ІНФОРМАЦІЯ_1 була підтверджена загибель ОСОБА_2 ..

Тому звернулася із відповідною заявою до суду, оскільки не перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, а для отримання відповідних пільг, установлених законодавством України, необхідно встановити факт проживання однією сім`єю з останнім та перебуванням на його утриманні.

Просила ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_2 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Установити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалою від 29 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який загинув під час ведення бойових дій з військовими формуваннями Російської Федерації поблизу населеного пункту Спірне Бахмутського району Донецької області, залишив без розгляду на підставі ч.6 ст.294 та ч.4 ст.315 ЦПК України.

Повернув ОСОБА_1 з Державного бюджету 605 гривень 60 копійок судового збору, сплаченого згідно з платіжною інструкцією № 1.361866859.1 (код документа: 8394-4317-6431-4187) від 19.10.2025 року.

Роз`яснив заявниці ОСОБА_1 , що вона має право подати відповідний позов в порядку загального позовного провадження.

Не погоджуючись із такою ухвалою, представник заявника адвокат Дикун І.В. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою. Вважає, що в оскарженій ухвалі неправильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення, при цьому не враховані правові позиції ВС, за якими дана заява підлягає до слухання в порядку окремого провадження.

Незважаючи на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було укладено офіційний шлюб, вони проживали однією сім`єю тривалий час в будинку заявниці, який належить їй на праві приватної власності, вели спільне господарство, разом проводили весь вільний час, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки, притаманні подружжю.

Вказаний факт підтверджується відмітками у паспортах, з яких вбачається, що заявниця та ОСОБА_2 проживали за однією адресою у АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 проживає там постійно з 11 березня 1983 року, а ОСОБА_2 мешкав постійно з 14 листопада 2015 року.

Крім того їй як дружині повідомили про смерть, видали свідоцтво про смерть та його особисті речі. Зазначає, що заявниця займалась його похованням, що підтверджується довідкою Отинійської сільської ради.

Апелянт посилається на правові висновки, висловлені у постановах ВС від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21, від 13.09.2023 року у справі №552/4291/22, від 21.02.2024 року у справі 523/14489/15-ц та інші.

Просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 29 грудня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Міністерство оборони України подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважає скаргу необґрунтованою, що не підлягає задоволенню. Вказує, що суд першої інстанції постановив законну ухвалу, оскільки відповідно до правил ч. 6 ст. 294 та ч. 4 ст. 315 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення даного факту необхідно заявниці для отримання нею грошового забезпечення відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте, до участі у справі заявницею не було залучено ІНФОРМАЦІЯ_5 як заінтересовану особу, а також не з`ясовано наявність дітей, батьків та інших осіб, які перебували на утриманні у загиблого. Особи, які не залучені до участі у справі, а мали б на це право, можуть заперечувати проти задоволення цієї заяви, що додатково свідчитиме про наявність спору про право.

Просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити повністю.

Сторони до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника ОСОБА_1 - адвоката Дикуна І.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 зазначила, що проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

11.02.2023 року надійшло повідомлення №729 від ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що ОСОБА_2 зник безвісти (а.с 25).

Сповіщенням від 18.09.2025 року №7934 з ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджено загибель ОСОБА_2 , яка пов`язана із захистом Батьківщини (а.с 26).

Смерть ОСОБА_2 підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 269 та свідоцтвом про смерть (а.с 22-23).

Метою звернення із заявою про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 є необхідність в одержанні виплати грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що така заява на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду, оскільки вбачається спір про право.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Подібного висновку дійшла також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зроблено висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до суду адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Таким чином, передбачено, що відповідна категорія справ розглядається у порядку цивільного судочинства і розгляд справи можливий як в порядку окремого провадження, так і в порядку позовного провадження, в залежності від того чи існує спір про право.

При цьому необхідно виходити з того, що спір про право можливий не у заявника із Міністерством оборони, а саме із іншими особами, які можуть претендувати на отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

Так, відповідно до частини 1 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Відповідно до частини 4 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:

діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;

вдова (вдівець);

батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);

жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, встановлення судом обставин стосовно існування спору про право можливе лише після з`ясування судом наявності інших осіб відповідно до частини 1 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які можуть претендувати, як на майно так і на отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

Отже, передчасним є висновок суду першої інстанції про те, що факти, про встановлення яких просить заявниця, не підлягають встановленню у порядку окремого провадження, оскільки на думку суду існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Суд установив, що ОСОБА_1 вважає себе особою, яка відповідно до закону має право на отримання грошової виплати, та вчиняє певні дії щодо отримання зазначеної грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_2 ..

У той же час, суд першої інстанції не перевірив та не дослідив, в оскарженій ухвалі не зазначив, хто є особами, які би оспорювали право заявниці на отримання грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, тобто не встановив коло осіб, між ким існує спір щодо грошової допомоги, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Письмові пояснення Міністерства оборони України, у яких заінтересована особа заперечувала проти задоволення вимог заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтовані відсутністю доказів, а не наявністю спору про право.

Тільки встановивши коло всіх учасників правовідносин щодо права на отримання соціальної допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , а також коло спадкоємців загиблого, з`ясувавши їх думку стосовно поданої заяви, суд першої інстанції міг прийти до висновку про наявність спору про право, якщо хтось із цих осіб заперечує право заявниці на отримання соціальної допомоги, а відтак і про наявність правових підстав для залишення заяви без розгляду.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасними і нічим не обґрунтованим.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції, не встановлював дійсних осіб між якими існує спір про право та не встановив, чи є між такими особами реальний, а не вірогідний спір.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для залишення заяви без розгляду.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Дикуна Ігоря Васильовича задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 12 лютого 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

В.М. Луганська