Справа № 129/487/26
Провадження у справі № 2/129/1154/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2026 р. м.Гайсин

Суддя Гайсинського районного суду Вінницької області Бондар О.В. розглянула в місті Гайсині позовну заяву ОСОБА_1 до Ольгопільської сільської ради, Фермерського господарства «Благодатна Ферма», Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію змін до договору оренди земельної ділянки, -

установила:

11.02.2026 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Ольгопільської сільської ради, Фермерського господарства «Благодатна Ферма», Державний реєстратор прав на нерухоме майно Чубатюк Олена Романівна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію змін до договору оренди земельної ділянки, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення № 80439332 від 19.08.2025 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Чубатюк Оленою Романівною (Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області), про державну реєстрацію змін до договору оренди земельної ділянки № 93 від 22.12.2016 року (з урахуванням додаткової угоди від 20.02.2023 року) щодо земельної ділянки площею 35,9127 га з кадастровим номером :04:000:0169, у частині зміни орендаря з ОСОБА_1 на Фермерське господарство «БЛАГОДАТНА ФЕРМА» (); зобов`язати державний реєстр речових прав на нерухоме майно відновити попередній запис про інше речове право № 13978353 від 01.04.2016 року (з урахуванням змін від 27.03.2023 року) щодо права оренди земельної ділянки на ім`я ОСОБА_1 .

Під час вирішення питання про відкриття провадження в справі суддею перевірено територіальну юрисдикцію справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 125 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності.

Параграфом 3 глави 2 Розділу І передбачено види територіальної юрисдикції, а саме: підсудність справ, у яких однією зі сторін є суд або суддя (ст.26); підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (ст.27); підсудність справ за вибором позивача (ст. 28); підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (ст. 29); виключна підсудність (ст.30).

За загальним правилом, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб (ч.2 ст. 27 ЦПК України).

Позивачем заявлено вимоги щодо державної реєстрації змін до договору оренди земельної ділянки № 93 від 22.12.2016 року (з урахуванням додаткової угоди від 20.02.2023 року) щодо земельної ділянки площею 35,9127 га з кадастровим номером :04:000:0169, яка розташована на території Ольгопільської сільської ради Гайсинського (колишнього Чечельницького) району Вінницької області.

Крім того, відповідачі (всі три) зареєстровані на території Вінницького (бувший Липовецький) та Гайсинського (бувший Чечельницький) районів, що не належить до територіальної юрисдикції Гайсинського районного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у пунктах 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України). Згідно з положеннями ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст.358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред`являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, а також стосуються позовів щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.

Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майном», а тому правило вищевказаних норм розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 зазначила, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Cловосполучення з приводу нерухомого майна необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Відповідно до п.п.1 п.3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-ІХ, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.

Враховуючи вищевикладене а також те, що наслідки розгляду справи впливають на права та інтереси сторін договору оренди земельної ділянки № 93 від 22.12.2016 року (з урахуванням додаткової угоди від 20.02.2023 року) щодо земельної ділянки площею 35,9127 га з кадастровим номером :04:000:0169, яка розташована на території Ольгопільської сільської ради Гайсинського (колишнього Чечельницького) району Вінницької області, суд приходить до висновку, що до зазначеної справи підлягають застосуванню правила підсудності справи у відповідності до ч.1 ст. 30 ЦПК України.

З урахуванням того, що вищезазначене нерухоме майно розташоване в колишньому Чечельницькому районі Вінницької області та відноситься за територіальною юрисдикцією до Чечельницького районного суду Вінницької області, то Гайсинському районному суду Вінницької області ця цивільна справа не підсудна.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції суд, встановлений законом викладена Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі Сокуренко і Стригун проти України. Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію суд, встановлений законом: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного вище вбачається, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З урахуванням викладеного, визнаю за необхідне передати справу для розгляду до Чечельницького районного суду Вінницької області за територіальною юрисдикцією.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 27, 28, 31 ЦПК України, суддя,

постановив:

Передати цивільну справу №129/487/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Ольгопільської сільської ради, Фермерського господарства «Благодатна Ферма», Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чубатюк Олена Романівна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію змін до договору оренди земельної ділянки до Чечельницького районного суду Вінницької області за територіальною юрисдикцією.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Суддя: