КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/4335/24
Провадження № 2/505/1074/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року місто Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Дзюбинського А.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюк А.Ю.,

представника відповідача адвоката Дрогобецької Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі судових засідань в місті Подільськ Подільського міськрайонного суду Одеської області в порядку загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Він фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі ст. 625 ЦК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, нарахованої в порядку ст. 625 ЦК України: інфляційних втрат та 3 % річних.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0029/85/86508 від 03.12.2007.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2010 у справі № 2-1873/2010, яке набуло законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0029/85/86508 від 03.12.2007 в розмірі 1 526 803,15 грн.

Внаслідок укладення договорів про відступлення права вимоги між первісним кредитором та ПАТ «Комерційний індустріальний банк» від 27.07.2017 № 114/7-4626, а також між «ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та позивачем у цій справі - ТОВ «Він фінанс» (до перейменування 25.07.2024 - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Він фінанс».

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість розраховану відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 22.02.2019 до 22.02.2021 в сумі 246 216,67 грн, в томі числі 3 % річних - 154 482,99 грн та інфляційні втрати - 91 733,68 грн.

Представником відповідача 01.09.2025 по суті справи подано відзив, відповідно до якого сторона відповідача не визнає позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування своєї позиції, представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості, переданої за договором відступлення права вимоги. Зазначає, що первісний кредитор (АТ «Райффайзен Банк Аваль») втратив право на примусове стягнення боргу ще у 2014 році у зв`язку зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а новий кредитор цей строк у встановленому законом порядку не поновив.

Крім того, представник відповідача вказав на недобросовісність дій первісного кредитора, який у 2010 році повторно звернувся до суду з позовом про стягнення тієї ж заборгованості, яку вже було стягнуто на підставі судового наказу від 10.04.2009 року у справі № 2-н-40/08. Оскільки вимога у натуральному зобов`язанні не може бути захищена в примусовому порядку, відповідач дійшов висновку, що положення ст. 625 ЦК України до даних правовідносин не застосовуються, а нарахування інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним. Також було наголошено на відсутності доказів повідомлення відповідача про зміну кредитора та реквізитів для оплати.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 11.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.

Ухвалою суду від 28.07.2025 судом постановлено рішення про перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі.

Представником позивача 18.03.2025, 05.05.2025, 30.05.2025, 11.08.2025, 12.02.2026 подано заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представником відповідача 11.08.2025 подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника у розгляді іншої справи.

01.09.2025 представником відповідача подано відзив на позов.

09.10.2025 представником відповідача подано заяву про долучення доказів - відповіді Подільського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) № 317-186/21.19-31.

У судовому засіданні 12.02.2026 судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення.

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.

Хід судового розгляду

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце, у судове засідання 12.02.2026 не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання з`явився представник відповідача - адвокат Дрогобецька Т.Ю., зазначила про невизнання позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2010 у справі № 2-1873/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0029/85/86508 від 03.12.2007 року в сумі 1 524 983,15 грн, а також 1700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді, всього - 1 526 803,15 грн.

Зазначена обставина щодо ухвалення рішення суду, яке набуло законної сили, визнається відповідачем.

Окрім того, 10.04.2009 Котовським міськрайонним судом Одеської області видано судовий наказ у справі № 2-Н-40/08 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен банк аваль» заборгованості за кредитом в сумі 1 045 222,40 грн.

Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2017 у справі

№ 2-1873/2010 замінено стягувача ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у справі № 2-1873/10.

Згідно відомостей № 317-186/21.19-31 від 13.08.2025 наданих Подільським ВДВС у Подільському району Одеської області виконавчий лист за справою № 2-1873/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на виконанні у відділі не перебував.

Відповідно до договору відступлення права вимоги № 114/7-4629 від 27.07.2017, який укладено між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний банк», первісний кредитор відступив ПАТ «Комерційний індустріальний банк» права вимоги, зокрема, за кредитним договором № 014/0029/85/86508 від 03.12.2007, що укладений ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Так, відповідно до реєстру боржників, який є додатком № 2 до договору відступлення права вимоги, первісним кредитором новому кредитору відступлено право вимоги за кредитним договором № 014/0029/85/86508 від 03.12.2007 до ОСОБА_1 на загальну суму 6 570 725,99 грн.

Обставина відступлення права вимоги також підтверджується відповіддю первісного кредитора на запит представника відповідача адвоката Дрогобецької Т.Ю. № 97-14-5/2592 від 30.07.2025, згідно якої про факт відступлення права вимоги відповідача ОСОБА_1 повідомлено за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору відступлення права вимоги № 114/7-4629-ДГ від 27.07.2017, який укладено між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», ПАТ «Комерційний індустріальний банк» відступив ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги, зокрема, за кредитним договором № 014/0029/85/86508 від 03.12.2007, що укладений ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Так, відповідно до попереднього реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору відступлення права вимоги, новому кредитору відступлено право вимоги за кредитним договором № 014/0029/85/86508 від 03.12.2007 до ОСОБА_1 на загальну суму 6 570 725,99 грн.

ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на виконання договору відступлення права вимоги сплачено відповідно до платіжних інструкцій від 28.07.2017 № 2371034, банк ПАТ Альфа-банк», та № 2371078 від 29.08.2017, банк ПАТ «Альфа-банк», на рахунок ПАТ «Комерційний індустріальний банк» кошти в сумі 515 548 грн та 1 204 908 грн, відповідно.

Відповідно до наказу № 55-к від 25.07.2024 директора ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» назву юридичної особи ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейменовано на ТОВ «Він фінанс».

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Він фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, стягненням з відповідача коштів за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України, на підставі укладених договорів відступлення права вимоги.

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо відступлення права вимоги

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 513 передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ж до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

На виконання ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідача, розрахована відповідно до ст. 625 ЦК України, за період з 22.02.2019 до 22.02.2021 складає 246 216,67 грн, в томі числі 3 % річних - 154 482,99 грн та інфляційні втрати - 91 733,68 грн.

Відповідач наданий позивачем розрахунок не спростував, своїх розрахунків не надав.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Щодо незастосування «мораторію» на застосування відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за кредитними договорами

Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжений та діє на даний час.

Відтак, норми п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не поширюються на період, впродовж якого позивачем нараховано зобов`язання - з 22.02.2019 до 22.02.2021.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено судом та підтверджено належними і допустимими доказами, рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2010 у справі № 2-1873/2010, яке набрало законної сили, з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014/0029/85/86508 від 03.12.2007 року. Зазначене рішення є чинним, не скасованим та є обов`язковим до виконання відповідно до ст. 14 ЦПК України та ст. 129-1 Конституції України.

Встановлення факту наявності грошового зобов`язання, його розміру та факту прострочення виконання підтверджено судовим рішенням, що має преюдиційне значення для даної справи.

Оскільки боржником не доведено факту виконання грошового зобов`язання, а прострочення його виконання триває, позивач як новий кредитор, до якого перейшли права первісного кредитора у повному обсязі, має право на застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме на стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за період з 22.02.2019 до 22.02.2021 та встановив його арифметичну правильність і відповідність вимогам чинного законодавства. Відповідач альтернативного розрахунку суду не надав, обґрунтованих заперечень щодо методики нарахування не заявив.

Мотиви відхилення доводів відповідача

Доводи відповідача про відсутність підстав для застосування ст. 625 ЦК України є необґрунтованими та такими, що не спростовують встановлених судом обставин.

Щодо втрати права на примусове стягнення та «натурального» зобов`язання

Посилання відповідача на пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та набуття зобов`язанням статусу «натурального» є помилковими.

Сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не припиняє самого грошового зобов`язання та не звільняє боржника від відповідальності за його невиконання. Такий строк стосується виключно можливості примусового виконання виконавчого документа, але не скасовує зобов`язання боржника щодо сплати заборгованості.

Грошове зобов`язання відповідача підтверджене судовим рішенням, яке не скасоване і є чинним. Відтак, воно не може вважатися «натуральним», а положення ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню.

Щодо недоведеності розміру заборгованості та права вимоги

Розмір основного боргу встановлено рішенням суду від 25.10.2010 року, яке має преюдиційне значення. Повторне доведення встановлених цим рішенням обставин не вимагається.

Факт відступлення права вимоги підтверджено належними письмовими доказами: договорами відступлення права вимоги, реєстрами боржників, платіжними документами щодо оплати вартості прав вимоги, а також ухвалою суду про заміну стягувача.

Відповідач не надав доказів недійсності договорів відступлення чи відсутності переходу права вимоги. Вимоги у даній справі не стосуються стягнення основного боргу, а лише нарахувань за прострочення виконання грошового зобов`язання у визначений період. Розрахунок таких нарахувань здійснений виходячи з суми боргу, встановленого рішенням суду.

Щодо неповідомлення про зміну кредитора

Відповідач посилається на те, що він не отримував повідомлення про відступлення права вимоги, а також зазначає, що таке повідомлення направлено не за належною адресою, у зв`язку з чим, на його думку, у нього виникло право не виконувати зобов`язання перед новим кредитором.

Суд оцінює зазначені доводи як такі, що не впливають на вирішення спору з огляду на таке.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Неповідомлення боржника про таку заміну не припиняє зобов`язання та не робить недійсним перехід права вимоги, а лише покладає на нового кредитора ризик несприятливих наслідків, зокрема у випадку, якщо боржник виконає зобов`язання первісному кредиторові.

Відповідно до матеріалів справи повідомлення про відступлення права вимоги направлено відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, направлення такого повідомлення не за дійсним місцем реєстрації відповідача не спростовує факту переходу права вимоги та не припиняє самого грошового зобов`язання.

Відповідачем не доведено, що після укладення договорів відступлення права вимоги він здійснив виконання первісному кредиторові або що у нього була об`єктивна неможливість отримати інформацію про нового кредитора. Відповідачем не надано доказів виконання зобов`язання перед первісним кредитором.

Таким чином, навіть за умови неналежного повідомлення про зміну кредитора, це не звільняє відповідача від обов`язку виконати грошове зобов`язання та не скасовує його відповідальності за прострочення, у тому числі в частині нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України.

Щодо безпідставності нарахувань за ст. 625 ЦК України

Нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних є самостійним способом захисту майнового права кредитора, який застосовується незалежно від наявності чи відсутності відкритого виконавчого провадження.

Факт пропуску строку пред`явлення виконавчого документа не позбавляє кредитора права на захист у формі, передбаченій ст. 625 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання продовжує існувати до моменту його фактичного виконання.

Період за який заявлено нарахування, з 22.02.2019 до 22.02.2021, не входить до періоду дії спеціальних норм щодо звільнення від відповідальності у зв`язку із запровадженням воєнного стану.

Щодо судового наказу 2009 року

Наявність судового наказу від 10.04.2009 року не спростовує чинності та законності рішення суду від 25.10.2010 року, яке набрало законної сили.

У встановленому законом порядку рішення 2010 року не оскаржене та не скасоване. Отже, суд у межах цієї справи не має правових підстав ставити під сумнів його законність чи переглядати встановлені ним обставини.

Щодо права відповідача спростовувати обставини попереднього рішення

Посилання відповідача на ч. 5 ст. 83 ЦПК України є безпідставним, оскільки рішення від 25.10.2010 набрало законної сили, а встановлені ним обставини є преюдиційними.

Відповідач не довів наявності підстав для перегляду чи скасування зазначеного рішення у передбаченому законом порядку. У межах даної справи суд не здійснює перегляд раніше ухваленого судового рішення.

Висновки щодо позовних вимог

Судом встановлено, що на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2010 року з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором. Вказане рішення набрало законної сили, не скасоване та є обов`язковим до виконання. Таким чином, факт існування грошового зобов`язання, його розмір та факт невиконання встановлені судовим рішенням, яке має преюдиційне значення для цієї справи.

Матеріалами справи підтверджено, що право вимоги за вказаним зобов`язанням у встановленому законом порядку перейшло до позивача на підставі договорів відступлення права вимоги. Належних та допустимих доказів недійсності таких договорів або відсутності переходу права вимоги відповідачем суду не надано.

Судом також встановлено, що грошове зобов`язання відповідачем не виконано, доказів його повного або часткового погашення матеріали справи не містять. Таким чином, прострочення виконання грошового зобов`язання триває.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначені нарахування є способом захисту майнового права кредитора та входять до складу грошового зобов`язання. Їх застосування не залежить від наявності чи відсутності виконавчого провадження, а також не пов`язується із можливістю примусового виконання судового рішення, оскільки грошове зобов`язання існує до моменту його фактичного виконання.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 22.02.2019 до 22.02.2021 та встановив, що він здійснений відповідно до вимог чинного законодавства, виходячи із суми боргу, визначеної рішенням суду, із застосуванням офіційних індексів інфляції та правильної формули обчислення трьох процентів річних. Відповідачем альтернативного розрахунку або обґрунтованих заперечень щодо правильності нарахувань не подано.

Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт наявності у відповідача невиконаного грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, а також факт його прострочення у заявлений період.

У зв`язку з цим суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 22.02.2019 по 22.02.2021 у загальному розмірі 246 216,67 грн, з яких 154 482,99 грн - три проценти річних та 91 733,68 грн - інфляційні втрати.

Розподіл судових витрату справі

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір

При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Він фінанс» сплачено судовий збір у розмірі 3 693,25 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «Сенс банк» № 284011377 від 23.10.2024

Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у повному розмірі в сумі 3 693,25 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу

Разом із позовною заявою позивачем не заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на правову допомогу. Відтак, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, ст. 11, 512 - 518, 525, 526, 610, 612, 625, 629 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити повністю позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Він фінанс" до ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Він фінанс" 246 216 (двісті сорок шість тисяч двісті шістнадцять) гривень 67 копійок інфляційних втрат та трьох проценти річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за кредитним договором № 014/0029/85/86508 від 03.12.2007 укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Він фінанс" судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 693 (три тисячі шістсот дев`яносто три) гривні 25 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 16.02.2026.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Він фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38750239, місцезнаходження: Україна, м. Київ, вул. І. Сікорського, буд. 8, оф. 34, тел. +08

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платник податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_2

Суддя

Подільського міськрайонного суду

Одеської області Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ