ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
справа № 610/986/25
провадження № 22-з/818/61/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
сторони справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»
відповідач - ОСОБА_1
заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та заяву ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 травня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задоволено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 27 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково.
Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 травня 2025 року в частині стягнення відсотків змінено.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків задоволено частково.
У задоволені решти позовних вимог про стягнення відсотків відмовлено.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Здійснено перерозподіл судових витрат.
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви про ухвалення у справі додаткового судового рішення, дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно з п.п. «б, в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції у випадку скасування або зміни судового рішення зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи, постановою Харківського апеляційного суду від 27 січня 2026 року питання про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції не вирішувалось.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України).
Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі зазначала що очікувана вартість судових витрат становить 6000,00 грн та докази на підтвердження понесених казаних витрат будуть надані до закінчення судових дебатів у праві або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що є заявою в розумінні ч.8 ст.141 ЦПК України.
29 січня 2026 року ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Харківського апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення. Просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 5615,00 грн.
В обґрунтування заяви зазначено, що представником відповідача у встановлений законодавством строк подано докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених понесені в суді апеляційної інстанції зокрема договір про надання адвокатських послуг №12/1 від 10.10.2025 р., акт виконаних робіт від 28.01.2026 року та платіжну інструкцію №@2PL069203 про оплату зазначених послуг. Оскільки апеляційним судом ухвалено рішення про часткове задоволення позову, проте не вирішено питання про стягнення судових витрат понесені в суді апеляційної інстанції існує необхідність ухвалити у даній справі додаткову постанову.
З акту виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги №12/1 від 10.10.2025 року вбачається що детальний опис виконаних робіт адвокатом для надання правничої допомоги, загальна вартість яких складає 5615,00 грн.(а.с.85) Зі змісту платіжної інструкції №@2PL069203 від 28.01.2026 року вбачається що ОСОБА_1 сплатила 5615,00 грн в рахунок оплати за надання правової допомоги.(а.с.86)
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представник ОСОБА_2. яка діє в інтересах ОСОБА_1 надала всі документи, які підтверджують надання правової допомоги в апеляційному суді, а саме: детальний опис виконаних робіт адвокатом для надання правничої допомоги, загальна вартість яких складає 5615 грн (т.2 а.с. 85), платіжну інструкцію №@2PL069203 про оплату зазначених послуг (т.2 а.с. 86) та договір про надання адвокатських послуг №12/1 від 10.10.2025 р (т.2 а.с. 84-85).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що позовні вимоги ТОвВ «ФК «Фінтрас Капітал» задоволені частково на 30,41% а апеляційна скарга відповідача задоволена на 69,59%
Таким чином заява про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог, а тому з позивача на користь відповідача належить стягнути витрати на правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 3907,47 грн,
Враховуючи викладене вище, заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст.133,137,141,246,270 ЦПК України, суд,-
Заяву ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Додаткова постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України
Головуючий: О.Ю. Тичкова
Судді: О.В. Маміна