Справа № 345/6760/25
Провадження № 22-ц/4808/335/26
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

секретар Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Васюка Олександра Григоровича на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2025 року, постановлену судом у складі головуючого судді Сухарник І.І., у м.Калуш, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє представник ОСОБА_4 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «вул. Б.Хмельницького, 52» до ОСОБА_1 , треті особи: Калуська міська рада та Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

26 листопада 2025 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСББ «вул. Б.Хмельницького, 52» звернулися в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, а саме просять:

- заборонити ОСОБА_1 проводити реконструкцію викупленої частини магазину на АДРЕСА_1 з розподілом його на 2 поверхи та з добудовою торгово-допоміжних приміщень в межах орендованої земельної ділянки, що є спільним майном багатоквартирного будинку без отримання згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку;

- зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок відновити становище, яке існувало до порушення права, а саме: демонтувати фундамент, металеві конструкції, каналізаційний колодязь та відновити несучу зовнішню стіну до попереднього стану, яке вона мала до початку такого будівництва, зокрема відремонтувати отвори та закласти фасадним каменем.

01.12.2025 року суд відкрив провадження у справі, призначив судове засідання (т.1 а.с.95-97).

15.12.2025 року представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Зубарєва Л.Б. подала заяву про забезпечення позову. Зазначила, що предметом спору по даній справі є незаконне будівництво, яке проводиться відповідачем у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , з втручанням у зовнішні несучі стіни без згоди співвласників багатоквартирного будинку на виконання будівельних робіт з реконструкції. На даний час ОСОБА_1 встановлено каналізаційний колодязь, змонтовано фундамент для реконструкції будинку, і він продовжує монтувати стіни, втручається у несучі стіни будинку, що може завдати шкоди конструкції будинку. Експертизи щодо можливості використовувати несучі стіни будинку як опору під залізні балки не проведено. При встановленні колодязя, монтуванні каналізаційних труб до нього, монтуванні фундаменту вже з`явились тріщини у стінах будинку.

У зв`язку з наведеним вище представник позивачів просила суд вжити заходи забезпечення позову і заборонити ОСОБА_1 проводити будь-які будівельні роботи по АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.98-100).

Калуський міськрайонного суду Івано-Франківської області ухвалою від 17 грудня 2025 року заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнив.

Заборонив ОСОБА_1 на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у даній справі проводити будь-які будівельні роботи по АДРЕСА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Васюк О.Г. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу незаконною і необґрунтованою, постановленою за недоведеності обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при постановленні оскарженої ухвали судом першої інстанції без розгляду справи по суті фактично визнано обґрунтованими позовні вимоги, оскільки застосовано тотожний до них захід забезпечення позову.

Основною позовною вимогою у даній справі є заборона ОСОБА_1 проводити реконструкцію викупленої частини магазину на АДРЕСА_1 з розподілом його на 2 поверхи та з добудовою торгово-допоміжних приміщень у межах орендованої земельної ділянки, що є спільним майном багатоквартирного будинку, без отримання згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку.

При цьому, відповідно до ухвали про забезпечення позову ОСОБА_1 заборонено на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у даній справі проводити будь-які будівельні роботи по АДРЕСА_1 .

Таким чином, у порушення вимог ч.10 ст.150 ЦПК України, без вирішення спору по суті судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовної вимоги.

Представник апелянта зауважує, що основною умовою застосування заходів забезпечення позову має бути достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Натомість, представником позивачів у заяві про забезпечення позову та судом в оскарженій ухвалі не наведено будь-яких мотивів співмірності обраних заявником заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам та відсутні жодні посилання на об`єктивне існування ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання судового рішення.

Вважає, що заборона будівництва на земельній ділянці, якою відповідач користується на законних підставах відповідно до договору оренди землі від 27.03.2025 року, є непропорційним обмеженням його прав, доки в передбаченому законом порядку не встановлено, що таке будівництво здійснюється з порушеннями.

Таким чином, неповне з`ясування і недоведеність обставин, що мають значення для справи та допущені порушення норм процесуального права призвели до постановлення судом першої інстанції незаконної та необґрунтованої ухвали про забезпечення позову.

Просить ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2025 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Начальник Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради Топоров А.В. подав клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_1 , представники третіх осіб до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Васюка О.Г., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивача ОСББ «Вул.Б.Хмельницького,52» Гриціва Д.П., представника позивачки ОСОБА_3 адвоката Павликівської Г.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд установив, що заява про забезпечення позову (а.с.98-101) подана до суду стороною позивача після відкриття провадження у справі про зобов`язання вчинити певні дії: заборонити відповідачу ОСОБА_1 проводити реконструкцію викупленої частини магазину на АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача за власний рахунок відновити становище, яке існувало до порушення права.

З викладених у позовній заяві обставин вбачається, що позивачі і відповідач є співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . 25.11.2011 року відповідачу була видана декларація на реконструкцію викупленої частини магазину на АДРЕСА_1 . Після цього (18.12.2021 та 16.10.2015) відповідачем були придбані інші приміщення в цьому будинку. Відповідач відмовляється надати позивачам проектну документацію (а.с.2-91).

З викладених у заяві про забезпечення позову обставин вбачається, що відповідачем проводяться будівельні роботи в багатоквартирному будинку без згоди співвласників, без згоди ОСББ. На даний час ОСОБА_1 встановив каналізаційний колодязь, змонтував фундамент для реконструкції будинку і продовжує монтувати стіни, втручається у несучі стіни будинку, що може завдати шкоди конструкції будинку. Експертного висновку про можливість використовувати несучі стіни будинку, як опору під залізні балки, відповідачем не надано. При встановленні колодязя, монтуванні каналізаційних труб до нього, монтуванні фундаменту уже з`явились тріщини у стінах будинку.

Суд першої інстанції на підставі наведеного, враховуючи наявність спору між сторонами, співмірність заходів із позовними вимогами, а також того, що невжиття даного способу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та порушити права сторін по справі, дійшов висновку про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відповідачу ОСОБА_1 проводити будь-які будівельні роботи по АДРЕСА_1 .

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла такого висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та відповідно скасування оскаржених судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №727/3757/21 (провадження № 61-10529св21), від 22 вересня 2021 року у справі №752/24015/20 (провадження № 61-6265св21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що "під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами".

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, сторона повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З наданих апеляційному суду матеріалів справи з`ясовано, що 26 листопада 2025 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСББ «вул. Б.Хмельницького, 52» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, а саме заборонити йому проводити реконструкцію викупленої частини магазину на АДРЕСА_1 з розподілом його на 2 поверхи та з добудовою торгово-допоміжних приміщень в межах орендованої земельної ділянки, що є спільним майном багатоквартирного будинку без отримання згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку; зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок відновити становище, яке існувало до порушення права, саме демонтувати фундамент, металеві конструкції, каналізаційний колодязь та відновити несучу зовнішню стіну до попереднього стану, яке вона мала до початку такого будівництва.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив наявність спору між сторонами, де позивачі і відповідач є власниками приміщень у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_1 здійснює реконструкцію викупленої частини магазину. Позивачі є власниками приміщень, які мають спільні стіни з приміщенням відповідача. Вони неодноразово зверталися із скаргами на дії відповідача стосовно проведення будівельних робіт без погодження з ОСББ.

Вирішуючи таке питання, суд першої інстанції виходив з наданих позивачами письмових доказів, долучених до позовної заяви, і не мав у своєму розпорядженні доказів, наданих представником ОСББ суду першої інстанції після постановлення оскарженої ухвали 17 грудня 2025 року, тому й апеляційний суд також не приймає і не перевіряє такі докази (т.2 а.с. 33-39).

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимоги немайнового характеру щодо незаконного будівництва, яке проводиться відповідачем у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , з втручанням у зовнішні несучі стіни без згоди співвласників багатоквартирного будинку на виконання будівельних робіт з реконструкції.

Тому позивачі вважали за необхідне у даній ситуації вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 проводити будь-які будівельні роботи по АДРЕСА_1 .

У заяві про забезпечення позову представник позивачів зазначила, що відповідач уже встановив каналізаційний колодязь, змонтував фундамент для реконструкції будинку і продовжує монтувати стіни, втручається у несучі стіни будинку і це може завдати шкоди конструкції будинку, і технічних обґрунтувань можливості таких робіт ОСББ не надано. При встановленні колодязя, монтуванні каналізаційних труб до нього, монтуванні фундаменту уже з`явились тріщини у стінах будинку.

У суді апеляційної інстанції представник ОСББ пояснив, що каналізаційний колодязь відповідач побудував на земельній ділянці, яка відведена в користування ОСББ, відповідні технічні споруди, труби та інше теж будуть встановлені без дозволу ОСББ.

Представник відповідача ОСОБА_1 не спростував такі обставини, отже, існує спір.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що невжиття даного способу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та порушити права сторін по справі. З урахуванням характеру позовних вимог неможливо погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що вид забезпечення позову у вигляді заборони проведення будівельних робіт в будинку на час спору в суді фактично є вирішенням позовних вимог по суті, оскільки позов містить не тільки вимогу про заборону відповідачу проводити реконструкцію у власному приміщенні і на його земельній ділянці, а й вимогу про зобов`язання відновити стан будинку і прилеглої території - демонтувати фундамент, металеві конструкції, каналізаційний колодязь.

Колегія суддів зазначає, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до позовної заяви предметом позову є припинення незаконних дій по реконструкції будинку та відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Отже, зобов`язання відповідача не проводити будь-які будівельні роботи по АДРЕСА_1 не можна вважати вирішенням спору по суті, оскільки забезпечення позову у такий спосіб надасть можливість суду перевірити обґрунтованість позову.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 755/458/19.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційний суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просила застосувати сторона позивача, є допустимими та співмірними із заявленими позивачами вимогами та за змістом не є тотожними позовним вимогам.

У випадку невжиття заходів забезпечення позову може бути утруднено чи взагалі унеможливлено виконання можливого рішення суду, що вимагатиме ініціювання нових судових процесів для відновлення прав позивача у разі їх порушення та може завдати шкоди обом сторонам спору.

Запропонований позивачами вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача,оскільки обмежується лише можливість проводити будівельні роботи на відповідному об`єкті у межах розумних строків (до набрання законної сили рішенням суду у цьому спорі).

У разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені можливості звернутись до суду з питанням про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а також не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом ухвали суду, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Васюка Олександра Григоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

В.М. Луганська