провадження № 2-с/208/69/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду міста Кам`янського Гречана В.Г. розглянувши заяву представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Резніченко Людмили Іванівни про стягнення судових витрат у справі № 208/14583/24 про скасування судового наказу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, виданого за заявою Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль», -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду міста Кам`янського знаходилась цивільна справа № 208/14583/24 за заявою Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги теплопостачання, судового збору.

02.01.2025 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області видано судовий наказ.

04.02.2026 року Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського зазначений вище судовий наказ скасовано.

В обґрунтування поданої заяви представник боржника адвокат Резніченко Людмила Іванівна зазначає, що ОСОБА_1 при підготовці та подачі до суду заяви про скасування судового наказу по справі № 208/1483/24 від 02.01.2025 року були понесенні судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу та судовий збір, які вона просить стягнути з Акціонерного товариства» Дніпровська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 .

Суддя, дослідивши матеріали справи та заяву про стягнення судових витрат приходить до висновку, що заявлені вимоги заяви задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

До заяви про стягнення судових витрат додано докази оплати послуг адвоката у сумі 5000,00 грн., що підтверджується Договором № 05 від 02.02.2026 року про надання правничої допомоги, актом прийому-передачі наданої правничої допомоги від 02.02.2026 року, звіту про надання правничої допомоги, рахунком № 1 від 02.02.2026 та платіжною інструкцією № 892371603 від 02.02.2026 року.

Також в матеріалах справи наявна платіжна інструкція № 149602 від 02.02.2026 року про сплату судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу.

За змістом положень ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до частини першої ст.42 ЦПК України, сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» звернулося до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження. Заява про скасування судового наказу також подана у порядку наказного провадження

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч.2 ст.42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений Розділом II ЦПК України "Наказне провадження". Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Суддя зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та витрат, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі. Отже стягувач за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Із зазначених норм матеріального та процесуального права встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та задоволенню не підлягає, оскільки зі змісту норм ЦПК України заявник позбавлений можливості заперечувати проти вимог боржника, що стосуються відшкодування витрат на правничу допомогу.

У стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, слід також відмовити, з огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника.

При цьому, з огляду на приписи ч.2 ст.164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Отже, законодавцем визначені процесуальні дії суду, які можуть мати місце разом зі скасуванням судового наказу - поворот виконання судового наказу. Питання стягнення судових витрат судом не вирішується.

При цьому слід зауважити, що скасуванням судового наказу спір по суті не вирішується.

Тому підстави для стягнення судового збору на користь заявника та інших витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170,171ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Резніченко Людмили Іванівни про стягнення судових витрат у справі № 208/14583/24 про скасування судового наказу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, виданого за заявою Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» - відмовити.

Ухвала оскарженю не підлягає.

Суддя В.Г.Гречана