П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року м. Київ

Справа №752/10976/25

Провадження 22-ц/824/2153/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 21 січня 2026 року

Повний текст постанови складено 23 січня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В..

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Висоцьким Артемом Миколайовичем, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року, постановлену у складі судді Чекулаєва С.О., -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсним, щодо відчуження майна - частки статутного капіталу у розмірі 50%, вартістю 500 грн., Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРРІ ХАБ» (ідентифікаційний код юридичної особи 4409664), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , реєстраційна дія «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи», вчинена 31.05.2024, 17:28:36, приватний нотаріус Євдокимов С.М., визнати недійсним правочин щодо відчуження нерухомого майна - частки статутного капіталу у розмірі 50% , вартістю 1 500 грн., Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРРІ ХАБ ПЛЮС» (ідентифікаційний код юридичної особи 44455281), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , реєстраційна дія «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи», вчинена 312.05.2024, 17:38:15, приватний нотаріус Євдокимов С.М.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,, ОСОБА_3 , треті особи: ТОВ «БЕРРІ ХАБ ПЛЮС»,ТОВ «БЕРРІ ХАБ» про визнання правочинів недійсними.

Ухвалу мотивовано тим, що даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки предметом спору в даній справі є визнання недійсними правочинів, що стосуються господарської діяльності Товариств.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Висоцький А.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що вказаний спір підлягає цивільній юрисдикції, оскільки вказаний спір не стосується корпоративних прав юридичних осіб та стосується лише цивільних правовідносин між фізичними особами.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Трунов Ю.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, до апеляційного суду надав заяву в якій просив провести судове засідання за його відсутності.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,, ОСОБА_3 , треті особи: ТОВ «БЕРРІ ХАБ ПЛЮС», ТОВ «БЕРРІ ХАБ» про визнання правочинів недійсними.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки предметом спору в даній справі є визнання недійсними правочинів, що стосуються господарської діяльності Товариств.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За змістом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності. Також таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

ГПК України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 3, 4, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Натомість відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, правильне визначення підвідомчості цієї справи залежить від установлення наявності або відсутності корпоративних відносин між учасниками справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про господарські товариства» господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Згідно зі статтею 80 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Відповідно до частини третьої статті 80 цього Кодексу товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

Разом з тим відповідно до частин першої, третьої статті 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Як убачається зі змісту позовної заяви, вимоги про визнання недійсним договору та/або іншого правочину, котрий підтверджує факт відчуження/продажу ОСОБА_2 власних корпоративних товариств на користь ОСОБА_3 обґрунтовані тим, що вказаний договір/правочин спрямований на ухилення відповідача від можливих наслідків розгляду судової спору про наявність заборгованості відповідача. При цьому оскільки позивач не є учасником товариств та не має на меті отримати частку ОСОБА_2 у товаристві з метою участі в управлінні та діяльності цієї юридичної особи, адже його вимоги спрямовані до відповідача саме як до боржника у зобов`язальних відносинах, а також оскільки заявлений позов не направлений на захист корпоративних прав позивача, суд вважає, що цей спір не містить ознак корпоративного.

Аналогічний висновку було викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 927/90/19.

Крім того, оскільки у позивача існує цивільний інтерес до майна фізичної особи не як до учасника товариства й не в межах корпоративних правовідносин, висновок суду першої інстанції про те, що за наслідком встановлення підстав укладення спірного правочину вирішення цього спору може належати до юрисдикції господарських судів, апеляційний суд вважає помилковим.

Отже вирішуючи спір, суд першої інстанції належно не дослідив матеріали справи, не врахував викладене, у зв`язку із чим зробив помилковий висновок про відмову у відкриті провадження у справі, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

За таких обставин ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Висоцьким Артемом Миколайовичем- задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна