ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1705/25

Провадження № 22-ц/820/511/26

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року (суддя Барателі Д.Т.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №103672795 від 23 травня 2021 року в розмірі 34250 грн,. судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та 5000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову вказало, що 23 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №103672795, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 10 000 грн., які були перераховані на картковий рахунок.

14 вересня 2021 року, на підставі договору факторингу №08Т, ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за договором про споживчий кредит №103672795 від 23 травня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс».

У договорі факторингу зафіксовано розмір заборгованості ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту 34250 грн., з яких: 10 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 23250 грн. заборгованості за процентами, 1000 грн. заборгованість за комісією, які позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року позов ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договорм №103672795 від 23.05.2021 року в сумі 16250 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 10000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 5250,00 грн., сума заборгованості за комісією за надання кредиту 1000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір в сумі 1149,63,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2372,50 грн.

Суд першої інстанції керувався тим, що відповідач уклав кредитний договір, отримав кредитні кошти на картковий рахунок, однак доказів повернення боргу позивачу в суд не надав.

Відмовляючи у стягненні усієї нарахованої суми процентів суд вказав, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування в 30 днів, встановленого договором, а тому є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягнув судовий збір та понесені позивачем витрати на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Діджи Фінанс» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову, а саме нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 23.06.2021 року по 21.08.2021 року скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

На обґрунтування скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що строк кредитування було пролонговано, зокрема, внаслідок продовження позичальником користуватися кредитними коштами. Проценти за користування кредитом слід нараховувати відповідно до пп. 2.3.1.2., тобто не лише на 30 днів (строк початкового кредитування), а також додатково на 60 днів продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах сплати процентної ставки.

Між сторонами було узгоджено усі істотні умови кредитного договору, на підставі яких здійснено нарахування заборгованості, а тому в силу презумпції правомірності правочину спірний розмір заборгованості є обґрунтованим та підлягає стягненню в судовому порядку.

Також позивач просив за результатами перегляду справи в апеляційному порядку компенсувати за рахунок відповідача 4000 грн. витрат, понесених у зв`язку із наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та стягненні комісії рішення суду не оскаржується, а тому рішення суду в даній частині не є предметом апеляційного перегляду.

Встановлено, що 23.05.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №103672795 шляхом подання відповідачем в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» анкети-заяви на отримання кредиту №103672795. Після проведення необхідної перевірки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, після введення якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору №103672795 від 23.05.2021 року.

Відповідно до п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором, кредит надавався з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4 договору зазначено сума (загальний розмір) кредиту становить 10000,00 грн. у валюті: українська гривня. Кредит надається строком на 30 днів з 23.05.2021 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 22.06.2021 року.

Пунктом 1.5.1 договору встановлено комісію за надання кредиту в сумі 1000 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Згідно з пунктами 1.5.2, 1.6, 1.7 кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом: 5250 грн., які нараховуються за ставкою 1,75 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором, фіксована.

Додатками до договору про споживчий кредит №103672795 від 23 травня 2021 року є графік платежів за договором та паспорт споживчого кредиту.

На виконання умов кредитного договору 23 травня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу на його банківську картку 10000 грн., що підтверджується платіжним дорученням 27914237 від 23.05.2021 року.

Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №103672795 від 23 травня 2021 року становить 34250 грн, з яких: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 23250 грн. заборгованість за процентами, 1000 грн. заборгованість за комісією, що підтверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення.

14 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги №08Т, відповідно до якого кредитор передав новому кредитору за плату, а новий кредитор прийняв належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками. На виконання умов зазначеного договору ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено ТОВ «Мілоан» кошти.

14 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» підписано акт приймання-передачі реєстру боржників від 14 вересня 2021 року до Договору факторингу №08Т від 14 вересня 2021 року.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №08Т від 14.09.2021 року, відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 103672795, сума заборгованості по якому становить 34250 грн., з яких 10000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1000 грн. - заборгованість за комісією, 23250 грн. - заборгованість за відсотками.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості по кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір передбачав строк кредитування 30 днів. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, провадження №61-7203св20, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, провадження №61-8449св19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, провадження №61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України №675-VIII «Про електрону комерцію», (далі Закон №675-VIII).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону №675-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону №675-VIII).

Згідно з ч.ч. 6, 8 ст. 11 вказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону №675-VIII визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У статті 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У постанові Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зроблено висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012, від 15.04.2024 у справі №2221/2373/12.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, договір між сторонами укладено в електронному вигляді.

Зі змісту умов договору, зокрема п.п. 2.3.1.2., 4.1., 4.2. вбачається, що збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування в 30 днів, але загалом не може перевищувати 90 днів з урахуванням початкового строку кредитування.

Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника (пп. 2.2.3.).

Таким чином, умовами договору про споживчий кредит №103672795 від 23 травня 2021 року передбачено два випадки збільшення строку кредитування - за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 15 днів та на період до 60 днів у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування.

Оскільки позичальник отримані кредитні кошти за договором від 23 травня 2021 року у повній мірі не повернув та продовжив ними користуватися і після 22 червня 2021 року, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності в ОСОБА_1 кредитної заборгованості зі сплати процентів в розмірі 23250 грн. у межах 60-денного додаткового строку нарахування, що узгоджується з умовами кредитного договору, зокрема з пп. 2.3.1.2.

За встановлених вище обставин рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення заборгованості за кредитом підлягає зміні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 34250 грн., з яких 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1000 грн. заборгованість за комісійними винагородами, 23250 грн. заборгованість за відсотками.

Щодо стягнення витрат судових витрат.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

Відповідно до ч.ч. 5, 6статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №750/2055/20 зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі №143/173/19 зроблено висновок про те, що згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з п.п. 1-2 частини 1статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції представник ТОВ «Діджи Фінанс» - адвокат Кубрак О.О. надав суду договір про надання правової допомоги №01-05/05 від 05 травня 2025 року, додаткову угоду №649 від 31 липня 2025 року до договору №01-05/05 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року, акт надання послуг №649 на підтвердження факту надання правової допомоги від 31 липня 2025 року.

Згідно акта надання послуг №649 на підтвердження факту надання праввої допомоги від 31 липня 2025 року адвокат Кубрак О.О. надав ТОВ «Діджи Фінанс» юридичні послуги в суді першої інстанції: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових консультацій, кількість витраченого часу 1 години, вартість 1000 грн.; складання позовної заяви, кількість витраченого часу 2 години, вартість 3000 грн.; формування додатків до позовної заяви, кількість витраченого часу 0,5 години, вартість 500 грн.; подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками, до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням кількість витраченого часу 0,5 години, вартість 500 грн., загальна вартість 5000 грн.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, судом враховуються конкретні обставини даної справи, її складність, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також те, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер.

Проаналізувавши детальний опис наданих позивачу послуг з професійної правничої допомоги, а також подані документи, колегія суддів вважає що 3000 грн. витрат на правничу допомогу мають розумний характер, та вважає, що така сума відповідає критеріям розумності та співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу понесені апелянтом в суді апеляційної інстанції, то на підтвердження понесення таких витрат ТОВ «Діджи Фінанс» надано суду апеляційної інстанції договір про надання правової допомоги №01-05/05 від 05 травня 2025 року, додаткову угоду №649 від 31 липня 2025 року до договору №01-05/05 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року, акт надання послуг №1117 на підтвердження факту надання правової допомоги від 30 грудня 2025 року.

Відповідно до зазначеного акту адвокат Кубрак О.О. надав правову допомогу апелянту: аналіз чинного законодавства та судової практики на пердмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів, кількість витраченого часу 0,5 години вартість - 500 грн., правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових консультацій кількість витраченого часу 0,5 годин вартість - 500 грн., складання апеляційної скарги кількість витраченого часу 3 годин вартістю - 3000 грн. загальна вартість 4000 грн.

Проаналізувавши детальний опис наданих позивачу послуг з професійної правничої допомоги, а також подані документи, колегія суддів вважає що 2000 грн. витрат на правничу допомогу мають розумний характер, та вважає, що така сума відповідає критеріям розумності та співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Оскільки судом апеляційної інстанції позовну заяву та апеляційну скаргу задоволено в повному обсязі судовий збір сплачений ТОВ «Діджи Фінанс» за подання позову в розмірі 2422 грн., та за апеляційну скаргу в розмірі 3633,60 грн., а всього 6055,60 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс».

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року змінити в частині розміру заборгованості за відсотками та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальність «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №103672795 від 23.05.2021 року в розмірі 34250 грн., з яких 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1000 грн. заборгованість за комісійними винагородами, 23250 грн. заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальність «Діджи Фінанс» судовий збір в розмірі 6055,60 грн. та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 16 лютого 2026 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк