УХВАЛА

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 695/1992/23

провадження № 61-1526ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України, у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 800 000, 00 грн компенсації моральної шкоди та 69 011, 57 грн компенсації майнової шкоди.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 498 933,30 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 69 011,57 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Київська міська прокуратура подали апеляційні скарги.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27 травня 2025 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року визнано неподаною та повернуто апелянту у зв`язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги (несплата судового збору).

13 грудня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року, постанову Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року, ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 27 травня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 27 травня 2025 року.

Також ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано неподаною та повернуто заявникові з підстав невиконання вимог ухвали Верховного Суду від 24 грудня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху (провадження № 61-15708ск25).

У січні 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно звернулося

до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2026 року касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано неподаною та повернуто заявникові з підстав, передбачених частиною третьою статті 44 ЦПК України (провадження № 61-706ск26).

У лютому 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 втретє звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року.

У зазначеній скарзі заявник викладає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що вперше він звернувся з касаційною скаргою у визначений статтею 390 ЦПК України строк. Повернення касаційної скарги відбулося через процесуальні дії суду. Усі подальші спроби звернення з касаційною скаргою здійснені впродовж строку, визначеного ЦПК України. Зазначені обставини вважає поважними підставами для поновлення строку на касаційне оскарження.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально в кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і таких, що не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Верховний Суд у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23) зазначив, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, в разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі

№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З матеріалів касаційного оскарження встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року касаційну скаргу повернуто заявникові з підстав невиконання вимог ухвали Верховного Суду від 24 грудня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху (провадження № 61-15708ск25), зокрема заявник не сплатив судовий збір.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2026 року касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано неподаною та повернуто заявникові з підстав, передбачених частиною третьою статті 44 ЦПК України (провадження № 61-706ск26). Зокрема, в ухвалі встановлено, що у цій справі № 695/1992/23 ІНФОРМАЦІЯ_1 повернуто касаційну скаргу та залишено без руху повторно подану скаргу саме у зв`язку із несплатою судового збору, проте, як вбачається з матеріалів касаційного провадження, всупереч вказівкам Верховного Суду, заявник наполягає на своїй позиції, що він не є суб`єктом справляння судового збору в цій справі, що судом касаційної скарги було визнано помилковим.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд прийшов до висновку, що вказані дії є зловживанням процесуальними правами. Така свідома процесуальна поведінка ІНФОРМАЦІЯ_1 є проявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, що суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства та його завданню, у зв`язку з чим дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.

Отже, повернення вперше та вдруге поданих заявником касаційних скарг, які не відповідали вимогам процесуального законодавства, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

Повернення касаційних скарг відбулося із причин, які повністю залежали від заявника, що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

Отже, клопоатння про поновлення строку на касаційне оскарження, викладене заявником у касаційній скарзі, не містить доказів наявності об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду касаційної інстанції, й не могли бути усунуті заявником.

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки ним не надано доказів, з яких вбачається підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально в кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і таких, що не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зазначив (далі - ЄСПЛ), що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року в справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка і Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34).

Під час вирішення питання про долю касаційної скарги, яка подана з порушенням строку на касаційне оскарження, необхідно враховувати, що абзац 2 частини третьої статті 393 ЦПК України в контексті пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачає необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки виключає можливість відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для поновлення строку подання касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє в відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

За таких обставин касаційний суд зобов`язаний відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарженнярішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року, наведені ІНФОРМАЦІЯ_1, неповажними.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник