ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Братцева Надія Сергіївна, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025 року у цивільній справі номер 202/14771/24 за позовною заявою Акціонерного товариства «Банк «Український капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпра звернулось Акціонерне товариство «Банк «Український капітал» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 03 червня 2021 року між АТ «Банк «Український капітал» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №03/06_003.

Відповідно до умов наведеного вище договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 79500,00 грн з кінцевим терміном повернення кредиту до 02.06.2026 року, а позичальник, зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами згідно з умовами договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки визначені договором.

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору виникла заборгованість в сумі 170996,45 гривень, з яких: 25152,36 грн за строковим тілом кредиту, 49046,26 грн за простроченим тілом кредиту, 0,08 грн - за строковими процентами, 22,40 грн за простроченими процентами, 96775,35 грн - за простроченою щомісячною платою за обслуговування кредитної заборгованості.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 170996,45 гривень, з яких: 25152,36 грн за строковим тілом кредиту, 49046,26 грн за простроченим тілом кредиту, 0,08 грн - за строковими процентами, 22,40 грн за простроченими процентами, 96775,35 грн - за простроченою щомісячною платою за обслуговування кредитної заборгованості.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025 року позовні вимоги акціонерного товариства «Банк «Український капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Український капітал» суму заборгованості за кредитним договором №03/06_003 від 03.06.2021 року, яка становить 170996,45 гривень, з яких: 25152,36 грн за строковим тілом кредиту, 49046,26 грн за простроченим тілом кредиту, 0,08 грн - за строковими процентами, 22,40 грн за простроченими процентами, 96775,35 грн - за простроченою щомісячною платою за обслуговування кредитної заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Український капітал» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Із зазначеним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Братцева Н.С., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 22.05.2025 року по справі №202/14771/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволення позову, стягнути з позивача витрати зі сплати судового збору.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим з огляду на неправильну оцінку, не дослідження та ігнорування доказів, наданих відповідачем, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Позивач у своїй позовній заяві, крім іншого, стверджує, що відповідно до додатку №1 до кредитного договору від 03.06.2021 року встановлено графік платежів з 03.06.2021 року по 02.06.2026 року, отже на момент звернення до суду право позивача порушено не було.

Позивачем не долучено до позовної заяви належним чином обґрунтований розрахунок, позивач навіть не зазначає точної дати, з якої відповідач перестав виконувати зобов`язання за кредитним договором, оскільки позивач лише зазначає, що відповідач з кінця грудня 2021 року припинив виконувати зобов`язання за кредитним договором.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості є не коректним, а також судом першої інстанції не у повній мірі досліджено даний розрахунок як неналежний доказ.

Вимога позивача про стягнення заборгованості за простроченою щомісячною платою за обслуговування заборгованості у сумі 96775,35 грн є незаконною та необґрунтованою, оскільки умови кредитного договору щодо встановлення цієї умови є нікчемними, крім того, заборгованість за простроченою щомісячною платою за обслуговування заборгованості у сумі 96775,35 грн значно перевищує заборгованість за строковим тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Інформація, яка викладена на офіційному банківському сайті АТ «Банк «Український капітал» та вся інформація щодо Закону України «Про споживче кредитування», також інформація, яка передбачена у Правилах розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 року №49, та інформація, що зазначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не підписані позичальником, який є відповідачем по справі та відсутні відомості що він з ними ознайомлений.

У матеріалах справи відсутні докази наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування.

Від АТ «Банк «Український капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 22.05.2024 року у справі №202/14771/24 - без змін.

03.06.2021 року між АТ «Банк «Український капітал» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №03/06_003 від 03.06.2021 року, за умовами п. 1.1. якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 79500,00 грн, з кінцевим терміном повернення кредиту до 02 червня 2026 року включно.

Факт отримання кредиту позичальником також не заперечується, а також підтверджується належними доказами (зокрема, копією меморіального ордеру, банківськими виписками та розрахунком заборгованості).

Зауваження представника відповідача про застосування банком у позовній заяві саме словосполучення «у кінці 2021 року без зазначення конкретної дати та суми» також є необґрунтованими, адже такі відомості містяться в долучених до справи банківських виписках та розрахунку заборгованості, з яких слідує, що останній платіж за тілом кредиту позичальником було здійснено 03.09.2021 року у сумі 1325,34 грн, за процентами 06.10.2021 року у сумі 0,63 грн, за щомісячною платою 06.10.2021 року у сумі 2615,55 грн.

Згідно п. 1.3 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати наступні платежі: щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,29% від суми наданого кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору (така щомісячна плата є фіксованою), а також страхові платежів згідно укладених договорів страхування.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Братцева Н.С. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивача АТ «Банк «Український капітал» Трегуб О.А. апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 03 червня 2021 року між АТ «Банк «Український капітал» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №03/06_003, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 79500,00 грн з кінцевим терміном повернення кредиту до 02.06.2026 року (а.с. 8-13).

Процентна ставка за кредитом є фіксованою (п. 1.1.2.), щомісячна плата за обслуговування кредитної заборгованості 3,29% (п. 1.3.1.), загальна вартість кредиту за договором, з урахуванням процентної ставки та вартості всіх супутніх послуг складає 78,84% (п. 1.5.), банк на підставі цього договору відкриває банківський рахунок № НОМЕР_1 (п. 2.1.), позичальник здійснює погашення кредиту, сплату процентів у термін «03» числа кожного місяця (п. 3.2.), кредитор має право вимагати достроково погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі (п. 6.1.).

АТ «Банк «Український капітал» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у сумі 79500,00 грн (а.с. 25).

З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом у гривні вбачається, що загальна заборгованість за договором перед банком становить 170996,45 грн, з яких: 25152,36 грн за строковим тілом кредиту, 49046,26 грн за простроченим тілом кредиту, 0,08 грн - за строковими процентами, 22,40 грн за простроченими процентами, 96775,35 грн - за простроченою щомісячною платою за обслуговування кредитної заборгованості (а.с. 47-49).

На підтвердження користування відповідачем кредитними коштами та частковою сплатою заборгованості додано банківські виписки (а.с. 26-30, 31-34).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Апеляційний суд не може в повному обсязі погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша

фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Сенс Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 Кодексу, вказаного вище, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 03 червня 2021 року між АТ «Банк «Український капітал» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №03/06_003, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 79500,00 грн з кінцевим терміном повернення кредиту до 02.06.2026 року.

Процентна ставка за кредитом є фіксованою (п. 1.1.2.), щомісячна плата за обслуговування кредитної заборгованості 3,29% (п. 1.3.1.), загальна вартість кредиту за договором, з урахуванням процентної ставки та вартості всіх супутніх послуг складає 78,84% (п. 1.5.), банк на підставі цього договору відкриває банківський рахунок № НОМЕР_1 (п. 2.1.), позичальник здійснює погашення кредиту, сплату процентів у термін «03» числа кожного місяця (п. 3.2.), кредитор має право вимагати достроково погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі (п. 6.1.).

АТ «Банк «Український капітал» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у сумі 79500,00 грн.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідач отримав кошти від позивача, користувався ними та частково погашав заборгованість, що підтверджує факт укладення кредитного договору.

З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом у гривні вбачається, що загальна заборгованість за кредитом перед банком становить 170996,45 грн, з яких: 25152,36 грн за строковим тілом кредиту, 49046,26 грн за простроченим тілом кредиту, 0,08 грн - за строковими процентами, 22,40 грн за простроченими процентами, 96775,35 грн - за простроченою щомісячною платою за обслуговування кредитної заборгованості.

Перевіряючи наведений вище розрахунок заборгованості за кредитом у гривні апеляційним судом встановлено наступне.

Зі змісту кредитного договору №03/06_003 від 03.06.2021 убачається, що відповідачу встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2612,55 грн (3,29%) щомісячно, яка розраховується у процентному співвідношенні до первинної суми кредиту та включається до складу щомісячних ануїтетних платежів і перераховується щомісячно згідно з умовами кредитного договору (пункти 1.3.1., 3.10 кредитного договору).

У рішенні від 11.07.2013 року, №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes).

Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.

Як вбачається з матеріалів справи, в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.

Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.3.1 та п. 3.10 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин, керуючись наведеним вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, щодо обґрунтованості позовних вимог АТ «Банк «Український капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №03/06_003 у розмірі 74221,10 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту та відсотками, проте, помилився при включенні до наведеної вище суми заборгованості заборгованість за платою за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 96775,35 грн, оскільки положення кредитного договору №03/06_003 від 03.06.2021 року щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Доводи апеляційної скарги з цього приводу є такими, що заслуговують на увагу.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат.

Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви АТ «Банк «Український капітал» сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн (а.с. 50), позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1314,30 грн.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмір 3633,60 грн (а.с. 150), з позивача АТ «Банк «Український капітал» на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2056,43 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Братцева Надія Сергіївна, задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025 року - змінити.

Викласти 2 та 3 абзац резолютивної частини рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025 року в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Банк «Український капітал» () суму заборгованості за кредитним договором № 03/06_003 від 03 червня 2021 року, яка становить 74221,10 грн (сімдесят чотири тисячі двісті двадцять одна гривня 10 копійок), з яких: 25152,36 грн - за строковим тілом кредиту, 49046,26 грн - за простроченим тілом кредиту, 0,08 грн - за строковими процентами, 22,40 грн за простроченими процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Банк «Український капітал» () судові витрати зі сплати судового збору в суді першої інстанції у розмірі 1314,30 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Український капітал» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції у розмірі 2056,43 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 16 лютого 2026 року.

Суддя: