Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.01.2026 Справа №607/11754/25 Провадження №2/607/1745/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивача Бай А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом виконувача обов`язків керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації,

УСТАНОВИВ:

Позивач виконувач обов`язків керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 в якому просить припинити громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:2034, площею 0,0961 га шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, за яким зареєстровано право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:001:2034, площею 0,0961 га у с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області.

Позивач вказав, що земельна ділянка, площею 0,0961 га з кадастровим номером :02:001:2034 належала ОСОБА_2 та була успадкована ОСОБА_1 . Громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 за обліками УДМС у Тернопільській області не значиться. Інформація щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання, документування посвідкою на тимчасове чи постійне проживання, а також факту набуття громадянства України відсутня. ОСОБА_1 12.10.2021 отримав вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення у приватну власність, однак на теперішній час її не відчужив, проте був зобов`язаний її відчужити не пізніше 12.10.2022.

Тому, враховуючи те, що отримана ОСОБА_1 у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення ним добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку, а тому така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Ухвалою судді від 16.06.2025 відкрито провадження у цивільній справі №607/11754/25. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у підготовчому засіданні, яке відбулося 16.09.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

З урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що за громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , 12.10.2021 зареєстровано право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:001:2034, площею 0,0961 га у с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області.

Підставою для державної реєстрації було свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 430155479 від 05.06.2025.

Згідно з технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та поземельною книгою на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:2034, до 12.10.2021 право власності на цю земельну ділянку належало ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 20.12.2019 Виконавчим комітетом Великогаївської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 162.

Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 прийняв спадщину, яка складалася, зокрема із земельної ділянки з кадастровим номером для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:001:2034, площею 0,0961 га у с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, про що свідчить заява ОСОБА_1 про прийняття спадкового майна від 12.10.2021 та Свідоцтв про право на спадщину за законом №№732, 733, які видані приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №10-19-0.211-2341/2-25 від 13.05.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:001:2034 становить 3 123, 88 гривень.

Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби у Тернопільській області №6101.8-1825/3101.1.1-25 від 09.05.2025, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 за обліками УДМС у Тернопільській області не значиться. Інформація щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання, документування посвідкою на тимчасове чи постійне проживання, а також факту набуття громадянства України відсутня.

ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується внесеними даними у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним реєстратором, інформацією УДМС у Тернопільській області, УСБУ у Тернопільській області.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що слід припинити громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:001:2034, площею 0,0961 га, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, оскільки отримана відповідачем у власність земельна ділянка добровільно ним не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку, а відтак підлягає конфіскації за рішенням суду.

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотивів їх застосування.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Конституція України (ст. 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.

Ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

За змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до вимог п.п. «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2, 4 зі ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Ч. 1 ст. 348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.

Аналіз вище вказаних норм права у їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що якщо власник земельної ділянки, який відповідно до закону зобов`язаний відчужити її протягом певного строку, однак не виконав такого обов`язку, то орган, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, звертається до суд з позовом про конфіскацію вказаної земельної ділянки. За насідками розгляду такого позову суд ухвалює рішення про конфіскацію даної земельної ділянки або відмови у її конфіскації. Рішення суду про конфіскацію земельної ділянки в подальшому є підставою для продажу даної земельної ділянки на земельних торгах.

Інтереси держави в суді представляє прокурор на підставі положень ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», де передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону.

Згідно норм ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Частиною ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Вимогами даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Таким чином, нормами Земельного кодексу України чітко визначені права іноземців щодо спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення та обов`язок припинити право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її відчуження протягом року.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Частиною 5 статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно пункту «е» ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Примусове припинення прав на земельну ділянку відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Таким чином, особа може бути позбавлена її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальних принципах міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку набув 12.10.2021, однак, у подальшому та по даний час відповідач вказану земельну ділянку не відчужив, чим безпідставно порушив річний строк, встановлений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, а тому наявні всі підстави для конфіскації цієї ділянки у власність держави.

З огляду на вказане суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оскільки позов задоволено у повному обсязі, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 3 028,00 грн сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258-268, 273, 280-289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Припинити право власності громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:2034, площею 0,0961 га шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Тернопільської окружної прокуратури 3 028,00 грн (Три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) сплаченого судового збору, який перерахувати на р/р UA0004091 в ДКСУ в м. Київ, МФО 820172, ідентифікаційний код одержувача 02910098 (Тернопільська обласна прокуратура, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 4), код економічної класифікації видатків бюджету - 2800.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити учасників справи:

Позивач: Тернопільська окружна прокуратура (адреса місця знаходження бульвар Т.Шевченка, 7, м.Тернопіль, ) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (адреса місця знаходження: вул.Лисенка, 20а, м.Тернопіль, ).

Відповідач: громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , адреса відомого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич