ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 684/503/25

Провадження № 22-ц/820/449/26

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року (суддя Галиш І.Б.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс», Товариство) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначалось, що 24 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір № 102566820, який підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону останньої. Товариство умови договору виконало і надало відповідачу фінансовий кредит шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок в сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, однак відповідач свої обов`язки не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка становить 20004 грн. і складається з: 5000 грн. заборгованості за тілом кредиту,15004 грн. заборгованості за відсотками.

14 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 08Т, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 102566820 від 24 травня 2021 року перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

З урахуванням того, що відповідач не виконує умов кредитного договору товариство просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 102566820 від 24 травня 2021 року в розмірі 20004 грн. та понесені у справі судові витрати

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року позов ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №102566820 від 24.05.2021 року в сумі 20004 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 15004,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Суд першої інстанції керувався тим, що відповідачка не виконала зобов`язання за кредитним договором №102566820 від 24.05.2021 року, тому нарахована відповідно до умов договору заборгованість підлягає задоволенню.

Враховуючи, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та установлена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, суд прийшов до висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 3000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду першої скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, щопозивач не довів належними доказами факту переходу до нього права вимоги за кредитним договором, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідачки про відступлення права вимоги, що є обов`язковою умовою виникнення обов`язку виконання зобов`язання новому кредитору. Обов`язок виконувати кредитне зобов`язання у ОСОБА_1 не виник в силу того, що вона не була повідомлені взагалі ніяким чином про заміну кредитора, що підтверджується матеріалами справи. Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач не надав доказів зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідачки, що унеможливлює виконання грошового зобов`язання. Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивачем не доведено факт укладення спірного договору, в тому числі в електронній формі та відсутні докази надання відповідачці та отримання нею кредитних коштів. У справі відсутні докази алгоритму дій ОСОБА_1 щодо акцепту оферти (вхід в особистий кабінет, підтвердження умов договору тощо). Позивач не надав первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували зарахування коштів на рахунок відповідачки. Відсутні виписки з банківського рахунку, які відповідали б вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Суд безпідставно відмовив у застосуванні строку позовної давності, попри наявну заяву Відповідача. Суд неправильно витлумачив норми права, не врахувавши, що продовження строку не означає його поновлення або обчислення з початку, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

За повної необґрунтованості позову відсутні підстави для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимим доказами. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 24 травня 2021 року ОСОБА_1 на сайті tengo.ua створила анкету-заяву на кредит № 102566820, в якій вказала свої персональні дані. Цього ж дня її заява була погоджена на таких умовах: погоджена сума: 5000 грн.; погоджений строк: 28 днів; ставка процентів: 14 грн. нараховується за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування (а.с. 11).

У зв`язку з погодженням ОСОБА_1 анкети-заяви на кредит, 24 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 102566820, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер його мобільного телефону (а.с. 19-23).

Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язався надати грошові кошти позичальнику, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом.

Сума (загальний розмір) кредиту становить 5000 грн.

Кредит надається строком на 28 днів з 24 травня 2021 року (строк кредитування).

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 21 червня 2021 року.

Проценти за користування кредитом: 14 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.(п. 1.6 договору)

Тип процентної ставки: фіксована.

Пунктом 2.3.1.1. договору сторони передбачили пролонгацію на пільгових умовах, право позичальника на неодноразове продовження строку кредитування.

Пунктом 2.3.1.2. встановлено пролонгацію на стандартних (базових) умовах, відповідно до яких позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Так збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору.

Згідно із відомостями про щоденні нарахування та погашення, наданими ТОВ «Мілоан», загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №102566820 становить 20004 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000 грн., заборгованість за процентами 15004 грн. (а.с. 16-17).

14 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір відступлення прав вимоги №08Т, відповідно до умов якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (а.с. 25-27).

Пунктом 4.1. вказаного договору визначено, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору.

У витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги - реєстру прав вимоги № 08Т від 14 вересня 2021 року наявні відомості щодо ОСОБА_1 : номер кредитного договору 102566820; дата договору 24 травня 2021 року; сума заборгованості 20004 грн. (а.с. 15).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог про стягнення боргу на користь ТОВ «Діджи Фінанс» в розмірі 20004 гр. з огляду на порушення відповідачем умов договору та майнових прав позивача.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1081 ЦК України, визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, встановлено, що відповідач на веб-сайті кредитодавця створив анкету-заяву на кредит на умовах, які вважав зручними для себе. У анкеті-заяві він зазначив свої персональні дані, зокрема, паспортні дані, ідентифікаційний номер, дату народження, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце роботи, місце реєстрації та проживання тощо. В подальшому, у зв`язку з погодженням анкети-заяви між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». У заяві про застосування строку позовної давності відповідачка визнала, що отримала кредит від ТОВ «Мілоан» у розмірі 5000 грн., та підтвердила, що на її картковий рахунок було зараховано зазначений розмір кредиту (а.с.78-81). Підписанням договору відповідачка підтвердила, що перед укладенням договору вона ознайомилася та погодилася з усіма умовами та зобов`язалася неухильно дотримуватися умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів. Отже, зазначене свідчить про те, що алгоритм дій щодо укладення договору з ТОВ «Мілоан» виключає підстави вважати, що без їх погодження ОСОБА_1 могла отримати кредитні кошти. При цьому, будь-які докази протиправності дій третіх осіб стосовно ОСОБА_1 , які стосуються підписання кредитного договору у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено факт укладення 24 травня 2021 року кредитного договору № 102566820 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , а відтак доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про ненадання доказів перерахування коштів за кредитним договором відповідачу, оскільки вони є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які належно оцінені судом першої інстанції. А саме, платіжним дорученням 2794128 від 24.05.2021, згідно якого вбачається, що ТОВ «Мілоан» перераховано кошти на рахунок ОСОБА_1 згідно договору № 102566820 (а.с.39).

Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме відповідачка має доступ до свого рахунку в платіжній системі Mastercard (АТ КБ «ПриватБанк»), і вона мала можливість надати суду докази того, що вона не є держателем банківської картки, виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, що є його процесуальним обов`язком, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Проте, такі докази в підтвердження заперечень відповідачем надані не були.

Колегія суддів не враховує доводи апеляційної скарги щодо відсутності підписаного реєстру боржників, з огляду на те що в матеріалах справи наявний витяг з додатку до договору факторингу № 08Т від 14.09.2021, який і є за своєю суттю реєстром боржників. Крім того, у разі незгоди боржник не позбавлений можливості виконати свій обов`язок первісному кредитору.

Твердження апелянтки про неправильне застування судом першої інстанції норм права щодо строків позовної давності, то такі доводи підлягають відхиленню.

Враховуючи, що з 12.03.2020 року по 30 червня 2023 року на території України діяв карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися на строк дії такого карантину, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо незастосування строку позовної давності, оскільки трирічний строк позовної давності припадає на період вваедення на території України карантину.

Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України виключено на підставі Закону України №4434-1Х від 14.05.2025 року, який набрав чинності 04.09.2025 року, позивач звернувся з позовом у вересні 2025 року, у звязку з чим правові підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Стосовно витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачу в суді першої інстанції до позовної заяви долучено: договір про надання правової допомоги № 01-05/05 від 05 травня 2025 року, додаткову угоду від 31 липня 2025 року № 677 до договору №01-05/05 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року; акт № 677 на підтвердження факту надання правової допомоги від 31.07.2025 року згідно з яким адвокат надав клієнту послуги на загальну суму 5 000 грн. (а.с. 10, 35-38).

Суд першої інстанції враховуючи співмірність складності справи з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), враховуючи ціну позову, середній рівень цін на аналогічні послуги ринку юридичних послуг дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 3000 грн. При цьому суд керувався тим, що визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Цей висновок місцевого суду ґрунтується на фактичних обставинах справи та не оспорюється сторонами. Відтак із ним погоджується й апеляційний суд.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до власного тлумачення норм права та до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержаннямнорм матеріального і процесуального права,а тому підстав для його скасуванняв межах доводів апеляційної скарги н евбачається.

Щодо стягнення витрат з надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає, що на підтвердження понесення витрат в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 грн. ТОВ «Діджи Фінанс» не надано жодного доказу їх понесення, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для розподілу вказаних витрат між сторонами.

Керуючись ст.ст. 374, 37, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 16 лютого 2026 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк