Справа № 390/1830/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року селище Кам`янець

Новгородківський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Подліпенця Є.О.,

за участі секретаря судових засідань Гладир К.С.,

учасники справи:

позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС»,

відповідачка ОСОБА_1 ,

представники учасників справи:

представник позивача Романенко М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в залі суду с-ща Кам`янець цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС» (далі - ТОВ «ВІН ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та відповідачкою було укладено договір про надання фінансового кредиту №184237. Відповідно до індивідуальної частини договору №184237 ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачці позику у сумі 3 600,00 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту №184237 від 08.06.2018 року та перерахував на рахунок відповідачки безготівковим шляхом кошти в розмірі 3 600,00 грн, а відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 12.04.2018 року укладено додаткову угоду № 6 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 7 від 08.10.2018 року про те, що на умовах договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до відповідачки, перейшло до нового кредитора ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). 25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення прав вимоги № 1 від 12.04.2018 року, загальна сума заборгованості відповідачки перед новим кредитором складає 16 056,00 грн, а саме: сума основного боргу 3 600,00 грн, сума боргу за процентами 1 944,00 грн, сума боргу за пенею і штрафами 10 512,00 грн. В зв`язку з вищевикладеним позивач просить поновити строк позовної давності та стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 16056,00 грн, суму збитків з урахуванням 3% річних 1 446,36 грн, суму збитків інфляційних втрат 3 510,88 грн, разом заборгованість становить 21 013,24 грн, також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 05.09.2025 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачці визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам.

Також відповідачці разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В позовній заяві просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідачки просить провести заочний розгляд справи.

Відповідачка до суду не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також відзив у на позовну заяву суду не надала.

Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказах у відсутність нез`явившихся сторін.

Дослідивши матеріали справи, письмову заяву представника позивача, суд прийшов до наступного.

Так, судом встановлено, що 08.06.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №184237. За умовами договору, відповідачка отримала кредит в розмірі 3 600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів та стандартною процентною ставкою 1,80 % в день. Також, відповідачкою підписано графік розрахунків до договору про надання фінансового кредиту №184237 від 08.06.2018 року.

ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту №184237 від 08.06.2018 року та перерахував на рахунок відповідачки безготівковим шляхом кошти в розмірі 3 600,00 грн.

Відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (Фактор) було укладено договір факторингу № 1. Умовами пункту 1.3 договору факторингу від 12.04.2018 року передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з пунктом 2.1 цього договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

12.04.2018 року укладено додаткову угоду № 6 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 7 від 08.10.2018 року про те, що на умовах договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до відповідачки ОСОБА_1 , перейшло до нового кредитора ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія".

Листом Вих. № 5606-ВП від 22.05.2025 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» повідомляє, що відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.17 було здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів, зокрема, згідно порядкового номера 119: 08.06.2018 на суму 3 600 (три тисячі шістсот гривень 00 копійок), маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 668628, номер транзакції в системі WayForPay creditplus-380417, що також підтверджується листом Вих. № 4844/25-Е від 22.05.2025 ТОВ «Авентус Україна».

25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення прав вимоги № 1 від 12.04.2018 року, загальна сума заборгованості відповідачки перед новим кредитором складала 16 056,00 грн, а саме: сума основного боргу 3 600,00 грн, сума боргу за процентами 1 944,00 грн, сума боргу за пенею і штрафами 10 512,00 грн.

Відповідно до розрахунку позивача, відображеного в позовній заяві, період прострочення грошового зобов`язання становить 1097 днів та позивач просив стягнути заборгованість у сумі 21013,24 грн, яка складається з: - суми заборгованості за кредитним договором 16 056,00 грн, - суму збитків з урахуванням 3% річних 1 446,36 грн, суму збитків інфляційних втрат 3 510,88 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке.

За правилами ст. ст.12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. ст.512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

У ст. 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

У постанові Верховного Суду від 24.04.2018 по справі № 914/868/17 зроблено висновок, що відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги щодо майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012).

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що договір факторингу № 1, за яким згідно доводів позовної заяви відбулось відступлення права вимоги за договором про надання фінансового кредиту №184237 від 08.06.2018 року, було укладено між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 12.04.2018 року, тобто за майже два місяців до укладення кредитного договору між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою.

Вбачається, що право вимоги до відповідачки переходило лише раз: від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»).

Таким чином, вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Авентус Україна» до відповідачки на момент укладення договору факторингу від 12.04.2018 року не було, і сторони не могли передбачити, що 08.06.2018 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачкою, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором.

Крім того, на час укладення договору факторингу № 1 від 12.04.2018 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином.

Отже, право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачкою, у зазначений вище договір факторингу входити не могло.

Суд констатує, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, однак наведене стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

З огляду на викладене, позивачем ТОВ «ВІН ФІНАНС» не доведено факту переходу права вимоги до відповідачки за договором про надання фінансового кредиту №184237 від 08.06.2018 року укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .

Крім того, суд звертає увагу, що наявний в матеріалах справи реєстр прав вимоги, де боржником зазначено відповідачку сам по собі не свідчить про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, а є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

Встановлені обставини свідчать про те, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (нова назва ТОВ «ВІН ФІНАНС») перейшло право вимоги до відповідачки від ТОВ «Авентус Україна» відповідно до договору факторингу, тобто не доведено набуття права первісного кредитора.

Крім того, позивачем не надано доказів, що первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» на картку відповідачки перераховано кредитний ліміт у розмірі, встановленому договором, тобто виконано зобов`язання кредитодавця, передбачені зазначеним договором.

Позивачем не долучено ні квитанції про перерахування коштів на картку відповідачки, ні виписки про рух коштів по картці чи інших документів.

Повідомлення ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 22.05.2025 року містить перелік успішних переказів коштів та картки клієнтів відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.17 за дорученням ТОВ «Авентус Україна».

Однак матеріали позовної заяви не містять жодної інформації про реквізити картки, якою користувалася відповідачка, також позивачем не використано своє право про витребування відповідної інформації від банківських установ.

Таким чином, позивачем не доведено факту виконання ТОВ «Авентус Україна» умов договору про надання коштів, який би породжував обов`язок відповідачки повернути надані кошти та виконати інші обов`язкові платежі згідно з умовами договору, тобто наявності фактичних договірних відносин між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 .

Також вимоги позивача про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки позивачем не доведено право вимоги на суму заборгованості у розмірі 16056,00 грн, тому безпідставними є вимоги застосування наслідків неналежного виконання грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст.256 ЦК України).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Постанова від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ТОВ «ВІН ФІНАНС», що має наслідком відмови у задоволенні позову, а відповідачкою не заявлено про застосування позовної давності, питання щодо строків позовної давності до вимог позивача вирішенню судом не підлягає.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові, на позивача.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстав для розгляду питання про судові витрати понесені позивачем, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 76-82, 141, 178, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 274, 354 , ст.ст. 15, 16, 526, 527, 530, 599, 610, 625, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС» (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Суддя Є.О. Подліпенець