ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 753/2274/25

провадження № 61-14943св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Рябека Євгенія Олександрівна, на постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., Кафідової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, в якій просила оголосити померлим військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії проти України під час воєнного стану, заінтересовані особи: Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України.

Заяву мотивовано тим, що з 20 вересня 2007 року вона і ОСОБА_2 перебувають у шлюбі.

27 березня 2022 року ОСОБА_2 призвано на військову службу

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27 червня 2023 року ОСОБА_1 отримала сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) про те, що ОСОБА_2 , солдат військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Роздолівка Донецької області, захищаючи суверенітет та незалежність України.

27 червня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 1606 про призначення службового розслідування по факту зниклих безвісти військовослужбовців, зокрема ОСОБА_2 , з метою уточнення умов та причин зникнення військовослужбовця.

У листі Командування сухопутних військ Збройних Сил України від 18 жовтня 2023 року щодо інформації про обставини зникнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 солдат ОСОБА_2 виконував завдання в районі проведення бойових дій. Під час виконання завдання Збройні сили російської федерації здійснили штурм позицій, де перебував солдат ОСОБА_2 . Під час штурму відбувся стрілецький бій з противником, в ході якого особовий склад військової частини НОМЕР_1 був вимушений відступити на більш безпечні позиції, для перегрупування. У процесі перегрупування особового складу було виявлено відсутність солдата ОСОБА_2 , на зв`язок він не виходив і місце його знаходження невідоме. З метою встановлення місця знаходження солдата ОСОБА_2 особовим складом військової частини НОМЕР_1 проводився пошук останнього, але без позитивного результату. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» солдата ОСОБА_2 було визнано безвісти зниклим. Наразі відсутні підтверджені відомості, які б давали можливість встановити факт перебування солдата ОСОБА_2 у полоні або серед загиблих.

Заявниця зазначала, що оголошення ОСОБА_2 померлим є необхідним для реалізації права на оформлення спадкових прав, вирішення певних соціальних питань та грошового забезпечення родини.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд оголосити померлим військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану, відповідно до статті 46 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року у складі судді Заставенко М. О. заяву ОСОБА_1 задоволено. Оголошено померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Датою смерті ОСОБА_2 визначено день набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим, місцем смерті - Званівську сільську територіальну громаду Бахмутського району Донецької області, Україна.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про оголошення ОСОБА_2 померлим, суд першої інстанції виходив з того, що заявником доведено факт зникнення ОСОБА_2 безвісти за обставин, що загрожували йому смертю,

а тому наявні підстави стверджувати про його загибель ІНФОРМАЦІЯ_1 близько населеного пункту Званівка Донецької області (яке окуповано з 07 серпня 2024 року) під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, у складі військової частини НОМЕР_1 .

Суд застосував положення статті 46 ЦК України та судову практику Верховного Суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від23 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Міністерства оборони Українизадоволено. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, щовідлік встановленого у частині другій статті 46 ЦК України шестимісячного строкудля оголошення ОСОБА_2 померлим ще не розпочався, у зв`язку з чим звернення заявника до суду із такою заявою є передчасним. При вирішенні питання про початок відліку цього строку апеляційний суд зіслався на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

27 листопада 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Рябека Є. О., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Вимоги ухвали Верховного Суду від 04 грудня 2025 року виконано.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано із суду першої інстанції матеріали цивільної справи № 753/2274/25.

07 січня 2026 року матеріали цивільної справи № 753/2274/25 надійшли до Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокатРябека Є. О., просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року та залишити в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року

у справі № 755/11021/22, постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року

у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23,

від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22 (пункт 1 частини другої статті

389 ЦПК України).

Також заявниця указує на порушення апеляційним судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті

389 ЦПК України).

Вважає, що враховуючи специфіку статусу військовослужбовця, доказами на підтвердження факту його смерті можуть бути: довідка про загибель, видана командуванням військової частини, колективний акт про настання смерті, складений на місці загибелі та завірений командиром військової частини.

Посилається на те, що судом апеляційної інстанції не враховано той факт, що військовослужбовець зник безвісти після стрілецького бою в результаті атаки групою військових сил противника позиції, на якій він знаходився.

Військовослужбовець ОСОБА_2 зник безвісти не лише на території ведення бойових дій, а під час виконання бойового завдання, в результаті стрілецьких боїв з військовими силами російської федерації, та про загибель ОСОБА_2 було повідомлено командиру взводу засобами зв`язку після перегрупування.

Зазначає, що шестимісячний строк, визначений частиною другою статті 46 ЦК України, відраховується від дати закінчення активних бойових дій у тому населеному пункті, де відбулася подія зникнення фізичної особи, а не від дати закінчення воєнного стану в державі.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від заінтересованих осіб до суду не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 694.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 12 липня 2018 року, виданого Зарічним районним у м. Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 52, заявник змінила прізвище та власне ім`я з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 .

У шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3 від 06 серпня 2010 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві.

27 березня 2022 року ОСОБА_2 призвано на військову службуІНФОРМАЦІЯ_2 , про що вказано у демографічній довідці на військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 під час виконання бойового завдання від ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісти зникли 10 військовослужбовців НОМЕР_4 механізованого батальйону, зокрема ОСОБА_2 . У результаті службового розслідування були отримані лікарські свідоцтва про смерть трьох з них. Щодо чотирьох осіб, про яких повідомляли стосовно ймовірного взяття в полон, були отриманні підтвердження, із зазначеними іменами та посадами, ОСОБА_2 у вказаному переліку відсутній.

Відповідно до пояснень командира 1 механізованого взводу 10 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону, що знаходяться в матеріалах службового розслідування, ІНФОРМАЦІЯ_1 йому доповіли засобами зв`язку про загибель ОСОБА_2 : «Закінчивши перегрупування мені спочатку доповіли, що ОСОБА_2 200, …».

27 червня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 1606 про призначення службового розслідування по факту зниклих безвісти військовослужбовців, зокрема ОСОБА_2 , з метою уточнення умов та причин зникнення військовослужбовця.

27 червня 2023 року ОСОБА_1 отримала сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) про те, що ОСОБА_2 , солдат військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_1 в населеному пункті Роздолівка Донецької області, захищаючи суверенітет та незалежність України.

З відповіді Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» Міністерства розвитку громад та територій України від 27 червня 2025 року та відповіді Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України від 15 липня 2025 року, вбачається, що відомості про перебування ОСОБА_2 в полоні відсутні.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 01 липня

2023 року було зареєстровано кримінальне провадження №0002546 стосовно того, що зник безвісти ОСОБА_2 , який захищав суверенітет та незалежність України, перебуваючи за адресою: смт Роздолівка Донецької області.

Актом службового розслідування № 17636 від 28 серпня 2023 року встановлено, що командир НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 рапортом від 27 червня 2023 року вх. №15601 доповів, що ІНФОРМАЦІЯ_1 почався штурм ворогом ВОП «Спектр» близько населеного пункту Званівка Донецької області, у зв`язку з чим військовослужбовці, зокрема, ОСОБА_2 , зникли безвісті.

Управлінням з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, Міністерства внутрішніх справ України надано витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у якому містяться відомості про те, що станом на 03 липня 2025 року ОСОБА_2 є зниклим на території бойових дій з 14 вересня 2023 року.

Згідно з листом Командування сухопутних військ Збройних Сил України від 18 жовтня 2023 року №116/3/15740, щодо інформації про обставини зникнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдат ОСОБА_2 виконував завдання в районі проведення бойових дій. Під час виконання завдання збройні сили російської федерації здійснили штурм позицій, де перебував солдат ОСОБА_2 . Під час штурму відбувся стрілецький бій з противником, в ході якого особовий склад військової частини НОМЕР_1 був вимушений відступити на більш безпечні позиції, для перегрупування. У процесі перегрупування особового складу було виявлено відсутність солдата ОСОБА_2 , на зв`язок він не виходив, і місце його знаходження невідоме. З метою встановлення місця знаходження солдата ОСОБА_2 особовим складом військової частини НОМЕР_1 проводився пошук останнього, але без позитивного результату. І відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» солдата ОСОБА_2 було визнано безвісти зниклим.

На час розгляду справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин чи виїхав за межі України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокатРябека Є. О., не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Порядок розгляду судом справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.

Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За змістом частин другої-третьої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

У справі, яка розглядається, суди вирішують питання про оголошення померлим фізичної особи - громадянина України ОСОБА_2 , який виконуючи обов`язок із захисту України, вірогідно загинув під час виконання бойового завдання, в результаті стрілецьких боїв з військовими силами російської федерації.

Ключовим питанням у цій справі є визначення моменту, з якого потрібно починати відлік встановленого частиною другою статті 46 ЦК України спеціального строку, після спливу якого фізична особа може бути оголошена судом померлою.

Спеціальними строками, які враховуються при розгляді справ про оголошення фізичної особи померлою, в окремих випадках є шість місяців та два роки. Шестимісячний строк передбачається для випадків, коли особа пропала без вісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Строк тривалістю у два роки встановлюється для фізичних осіб, які пропали безвісти у зв'язку з воєнними діями. Підтвердженням таких обставин є, зокрема, введення воєнного стану на території України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі):

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Правова мета встановлення спеціальних строків, які враховуються при розгляді справ про оголошення фізичної особи померлою, полягає у тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих територіях, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв'язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції (п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року

у справі № 755/11021/22).

Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи (п. 62 постанови Великої Палати Верховного Суду

від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або з наступного дня після настання події,

з якою пов'язано його початок.

Формулюючи тлумачення речення другого частини другої статті 46 ЦК України

в аспекті початку перебігу визначеного нею шестимісячного строку, Велика Палата у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначила наступне:

- словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України;

- встановлення такого строку дозволяє зменшити імовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою;

- строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, і відповідає меті законодавчого регулювання - забезпечення справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах (див.: п. 70 - 72).

Виходячи зі змісту положень частини другої статті 46 ЦК України та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22, з`ясуванню судом в цій справі підлягає обставина ведення на території місця вірогідної загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 -Званівської сільської територіальної громади Бахмутського району Донецької області, бойових дій та (в разі його наявності) моменту їхнього завершення.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією спочатку був затверджений наказом Міністерства

з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня

2022 року № 309 із змінами і доповненнями, а тепер - наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (далі - Наказ № 376).

У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані Російською Федерацією території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.

Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з вказаного Наказу, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, актом службового розслідування № 17636 від 28 серпня 2023 року встановлено, що ОСОБА_2 , солдат військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_1 в населеному пункті Званівка Донецької області.

Відповідно до Наказу № 376 Званівська сільська територіальна громада Бахмутського району Донецької області з 24 лютого 2022 року до 06 серпня

2024 року була територією бойових дій, а з 07 серпня 2024 року - перебуває в тимчасовій окупації.

Колегія суду відхиляє довід касаційної скарги про те, що апеляційний суд пов`язує початок відліку встановленого частиною четвертою статті 46 ЦК України шестимісячного строку виключно із діючим в Україні воєнним станом, оскільки він спростовується змістом оскаржуваного рішення.

З урахуванням встановлених обставин, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення ОСОБА_2 померлим з тих підстав, що таку заяву подано до суду передчасно.

Апеляційний суд правильно застосував положення частини другої статті 46 ЦК України, на виконання вимог статті 263 ЦПК України врахував висновки щодо застосування цієї норми права, викладені у постановах Верховного Суду, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Посилання заявниці на те, що суди не взяли до уваги висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, які зазначені у касаційній скарзі (постанови Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23, від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22), колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що фактичні обставини у вказаних справах відрізняються від тих, що установлені судами у справі, яка переглядається в касаційному порядку.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки колегія суддів встановила, що оскаржувану постанову апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, тому її, відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що касаційна скарга залишається без задоволення, тому відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Рябека Євгенія Олександрівна, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк