ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 645/6185/25

провадження № 61-15979 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи:орган опіки та піклування Харківської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Немишлянського районного суду міста Харкова від 15 вересня 2025 року у складі судді Сілантьєва Е. Є. та постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 06 червня 2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 17 січня 2023 року (справа № 643/1464/22) було розірвано.

У шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після повномасштабного вторгнення ОСОБА_2 без його згоди вивезла дитину за межі України, на дзвінки не відповідала, тим самим повністю унеможливила його спілкування з донькою. Він втратив будь-який зв`язок з дитиною, відповідачка відмовлялась виходити на контакт, не давала можливості побачитись з дитиною, чим грубо порушувала його право на участь у вихованні та спілкуванні з донькою. В подальшому відповідачка повернулась до України, проте місце проживання та місцезнаходження дитини йому не повідомила та лише після оголошення дитини у розшук поліцією було встановлено місце проживання відповідачки з дитиною у м. Нетішин Хмельницької області.

Із отриманих відповідей на адвокатські запити йому стало відомо, що донька навчається на сімейній формі навчання у Славутській гімназії № 1 Славутської міської ради, класний керівник ніколи не спілкувався з дитиною, а оцінки за навчання виставляв на основі виконаних письмових завдань. Отже дитина продовж 3, 5 років не відвідує школу, не розвиває свої здібності, позбавлена можливості спілкуватися з однолітками. Відповідачка не приділяє достатньо часу для розвитку доньки, не опікується станом її здоров`я, водночас перешкоджає йому брати участь у житті дитини, свідомо ізолює дитину від контакту з батьком та створює перешкоди для спілкування батька з донькою. Дитина позбавлена емоційного контакту з батьком, перебуває під негативним впливом матері, що, на його думку, може призвести до порушення психологічного стану дитини.

Вказував, що створив належні умови для проживання та виховання доньки, отримує стабільний достатній дохід для забезпечення дитини усім необхідним. Визначення місця проживання дитини з батьком відповідає найкращим її інтересам, оскільки мати дитини не може забезпечити їй умови проживання та виховання.

Ураховуючи неведене, ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним за місцем його проживання.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що ОСОБА_2 має реальну можливість здійснити виїзд з дитиною з місця її фактичного постійного проживання за межі України, що, у свою чергу, може утруднити виконання рішення суду на його користь або навіть зробити його неможливим та обумовлює необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а саме:

- заборонити малолітній доньці ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2 або будь-якої іншої особи виїжджати за межі державного кордону України без згоди батька ОСОБА_1 до закінчення судового розгляду;

- встановити порядок зустрічей ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати виконання порядку зустрічей: щодня онлайн через месенджери «Viber», «WhatsApp» або «Telegram» протягом однієї години у проміжку з 17:00 до 21:00 год.; кожної суботи та неділі другого та четвертого тижня місяця безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері; з 14 по 30 червня безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері; з 01 по 21 серпня безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері; з 24 грудня по 07 січня безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербяк Ю. В., про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом встановлення порядку зустрічей ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язання ОСОБА_2 забезпечувати з її сторони виконання такого порядку зустрічей: щодня онлайн через месенджери «Viber», «WhatsApp» або «Telegram» протягом однієї години у проміжку з 17:00 до 21:00 год.

В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вжиття таких заходів забезпечення позову викликане необхідністю недопущення втрати емоційного контакту батька з дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру стосунків на час розгляду справи, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Водночас суд не вбачав підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині зустрічей батька з донькою за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки із матеріалів справи встановлено, що дитина на цей час проживає у Польщі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Власенко С. Т., задоволено частково.

Ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2025 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини цього рішення у такій редакції: «Зобов`язати матір дитини ОСОБА_4 забезпечити щоденне спілкування доньки ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 шляхом відеозв`язку (у разі неможливості - телефонного зв`язку), в тому числі, з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програм Zoom, Skype, тривалістю у межах 1 години. За відсутності домовленості батьків про інше, спілкування має відбуватись у період часу з 19:00 до 20:00 год. за київським часом».

В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції про те, що забезпечити побачення дитини з батьком за місцем його проживання неможливо через перебування дитини за межами України. Проте зазначена помилка не вплинула на правильність висновку суду про відмову у застосуванні запропонованих позивачем засобів забезпечення позову.

Апеляційний суд зазначив, що запропонований позивачем вид забезпечення позову у вигляді періодичних побачень з дочкою у вихідні дні та перебування дитини на канікулах за місцем його проживання є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами не існує спору про порядок участі батька у вихованні дитини. Тому в межах цього спору достатніми заходами для забезпечення регулярного контакту дитини з батьком, що направлене на відновлення відносин між донькою та батьком та підтримання сталого емоційного зв`язку, буде покладення на відповідачку обов`язку забезпечити щоденне спілкування доньки ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 шляхом відеозв`язку (у разі неможливості - телефонного зв`язку), в тому числі, з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програм Zoom, Skype. За відсутності домовленості батьків про інше, з урахуванням віку дитини, її потреби у навчанні, розвитку та дозвіллі, достатнім буде спілкування доньки з батьком тривалістю 1 год. з 19:00 до 20:00 год. за київським часом. Застосований судом першої інстанції спосіб забезпечення позову є правильним, проте потребує уточнення шляхом зміни формулювання резолютивної частини рішення та викладення її у редакції, що забезпечить її майбутнє примусове виконання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Немишлянського районного суду міста Харкова від 15 вересня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, встановивши наступний порядок зустрічей батька з донькою ОСОБА_3 :

- щодня онлайн через месенджери «Viber», «WhatsApp» або «Telegram» протягом однієї години у проміжку з 17:00 до 21:00 год.;

- кожної суботи та неділі другого та четвертого тижня місяця безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері;

- з 14 по 30 червня безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері;

- з 01 по 21 серпня безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері;

- з 24 грудня по 07 січня безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 645/6185/25, витребувано виділені матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

08 січня 2026 року матеріали справи № 645/6185/25 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, забезпечуючи позов шляхом встановлення графіку спілкування батька з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом відеозв`язку (у разі неможливості - телефонного зв`язку), в тому числі, з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програм Zoom, Skype, тривалістю 1 год. з 19:00 до 20:00 год., фактично обмежили право дитини на безперешкодне спілкування з батьком, підтримання регулярних особистих стосунків та прямих контактів, піклування та виховання з боку батька, адже часу спілкування недостатньо, щоб налагодити контакт з дитиною. Визначений судами попередніх інстанцій графік спілкування батька з його малолітньою дитиною не відповідає найкращим інтересам дитини, є неспівмірним із проведенням спільного часу дитини з матір`ю.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

05 січня 2025 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_2 - адвокат Власенко С. Т. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив про необґрунтованість її доводів, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Вважає, що позивач у порядку забезпечення позову фактично просить встановити детальний і тривалий порядок проживання/перебування дитини без матері (вихідні дні, канікули тощо), однак встановлення такого порядку виходить за межі тимчасового заходу, оскільки створює модель реалізації батьківських прав, близьку до остаточного вирішення спору щодо місця проживання дитини та режиму участі батька у її вихованні. Позивач не довів, що невжиття таких заходів ускладнить або унеможливить належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення рішення у цій справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Батько ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися напружені та неприязні стосунки, існує спір щодо визначення місця проживання їх малолітньої доньки.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 3 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 7 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Коли сім`я руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи забезпечити інтереси дитини, щоб дитина зростала у благополучному середовищі, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення зростання дитини у найсприятливішому середовищі

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це, як правило, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову у спорах щодо визначення місця проживання малолітньої дитини має на меті гарантувати дотримання інтересів дитини, створити передумови, які унеможливлять недобросовісну поведінку батьків, забезпечать фундамент для належного виконання судового рішення.

Згідно з пунктами 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У справах про визначення місця проживання дитини суд має право вжити таких заходів забезпечення позову, як заборона переміщення (виїзду) дитини за межі України, визначення на період розгляду спору графіку побачень дитини з тим з батьків, з яким дитина фактично не проживає (особливо у випадку відчуження дитини від іншого з батьків), встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Як зазначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), національні органи влади зобов`язані максимально сприяти спілкуванню дитини з тим з батьків, з яким дитина не проживає, при цьому мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам. Зволікання у цьому, з урахуванням обставин справи, може мати непоправні наслідки для відносин дитини з тим із батьків, хто не проживає з нею (§ 79-80 рішення ЄСПЛ Mamchurv. Ukraine(заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року).

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄCПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» ЄCПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Предметом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є визначення місця проживання дитини з батьком.

Верховний Суд звертає увагу, що, забезпечуючи позов у справах, які стосуються інтересів дітей, суд має враховувати найкращі інтереси дітей, проте заходи забезпечення позову повинні застосовуватися у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, суди першої та апеляційної інстанцій установили, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з дитиною, оскільки дитина на цей час проживає з матір`ю.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши наявність обставин, які позбавляють ОСОБА_1 можливості спілкуватися з малолітньою дочкою, враховуючи права батька на особисте спілкування з дитиною та відсутність обставин, які обмежують право на таке спілкування, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом визначення часу спілкування батька з малолітньою дочкою - щодня онлайн через месенджери «Viber», «WhatsApp» або «Telegram» протягом однієї години з 17:00 до 21:00 год., зобов`язавши матір дитини забезпечити таке спілкування у встановлений судом графік.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що суди правильно виходили з того, що спілкування батька з дитиною буде сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька з його малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Щодо відмови у забезпеченні позову шляхом встановлення періодичних побачень батька з дочкою у вихідні дні та перебування дитини на канікулах за місцем проживання батька,колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про неможливість застосування такого заходу забезпечення позову, враховуючи, що ОСОБА_1 просив забезпечити побачення (зустрічі) з дитиною саме за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері, тоді як дитина з матір`ю проживає в іншому населеному пункті - м. Нетішині Хмельницької обл., який знаходиться на значній відстані від місця проживання батька.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства знайшов своє відображення у частині першій статті 13 ЦПК України, за змістом якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, суд уповноважений розглядати процесуальні питання у межах заявлених особою вимог.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

З урахуванням того, що вимога про забезпечення позову шляхом встановлення побачень (зустрічей) малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання на території населеного пункту, який є відмінним від місця проживання дитини, не містить чітко визначеного порядку, за яким мають відбуватися такі зустрічі, то ухвалення судового рішення про забезпечення позову у такий спосіб вимагатиме подальших дій сторін для вичерпання конфлікту з цього питання.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у забезпеченні позову у такий спосіб.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми процесуального права, про що зазначив у касаційній скарзі заявник.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , що стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Немишлянського районного суду міста Харкова від 15 вересня 2025 року з урахуванням змін, внесених за результатами апеляційного перегляду, та постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович