Справа № 306/1527/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

з участю секретаря Плешинець З.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Новікова Інна Станіславівна, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2025 року (головуюча суддя Жиганська Н.М.) у справі № 306/1527/25 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної службовою особою органу державної влади,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 11 820 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 17.06.2024 серії ГБВ №401617 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.01.2025 у справі № 306/2351/24 вказану постанову від 17.06.2024 серії ГБВ №401617 скасовано, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП - закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Вдруге ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП постановою про накладення адміністративного стягнення від 18.06.2024 серії ЕГА №1466221, якою накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 13.02.2025 у справі № 306/2347/24 вказану постанову від 18.06.2024 серії ЕГА №1466221 скасовано, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення).

Втретє ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП постановою про накладення адміністративного стягнення від 21.07.2024 серії ЕГА №1498914, якою накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 13.02.2025 у справі № 306/2348/24 вказану постанову від 21.07.2024 серії ЕГА №1498914 скасовано, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення).

Вказані три постанови про накладення адміністративних стягнень були протиправно винесені працівниками Відділу поліції № 1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області. Їх скасування в судовому порядку свідчить про незаконність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, про порушення принципу належного урядування посадовими особами органу державної влади.

Посилаючись на практику ЄСПЛ, зокрема рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», вказував, що порушення державою прав людини, які завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Зазначеними незаконними постановами про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було пред`явлено до примусового стягнення з ОСОБА_1 загальної суми 11820 грн, тому позивачем оцінено розмір заподіяної йому моральної шкоди в сумі 11820 грн.

Посилаючись на дані обставини та положення ст. ст. 23, 1174 ЦК України, ОСОБА_1 просив суд стягнути на сою користь із Держави України 11820 грн моральної шкоди, внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судовими рішеннями, якими скасовано постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, фактично було відновлено порушене право позивача, оскільки такими судовими рішеннями визнано відсутність вини позивача, що є достатнім засобом для морального відшкодування. Сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції для позивача.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення суду подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Новікова І.С. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в оскаржуваному рішенні місцевого суду встановлено три факти незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Вказує, що висновки суду про те, що позивачем не доведено факт заподіяння йому шкоди, не відповідають усталеній практиці Верховного Суду, відповідно до якої факт заподіяння особі моральної шкоди, внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності презюмується (див. постанову КЦС ВС від 10 вересня 2025 року у справі №569/24295/23).

Не може бути достатнім сам факт скасування незаконних рішень про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки це є лише засобом судового контролю та виправлення помилки, допущеної посадовими особами державного органу, але не носить жодного компенсаційного характеру, яким за своїм змістом є інститут відшкодування шкоди. Саме стягнення моральної шкоди є відповідною сатисфакцією у грошовому еквіваленті та способом відновлення порушених прав позивача.

Решта доводів апеляційної скарги аналогічні тим, що вказані у позовній заяві.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Закарпатській області, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема вказує, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і моральною шкодою; не надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП до позивача застосовано не було.

Також позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди та не надано розрахунку розміру моральної шкоди в сумі 11 820 грн.

Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів поліції процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому чинним законодавством порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди (подібні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 25.05.2020 у справі № 638/17962/15, від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19, від 25.06.2020 № 520/14/19.

На думку ГУНП в Закарпатській області, сам факт скасування постанов поліцейського про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру.

Вважає, що подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (котра стосувалася обставин щодо складання уповноваженою особою поліції протоколу про адміністративне правопорушення, що не є притягненням особи до адміністративної відповідальності).

Посилаючись на правову позицію у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №335/6977/22, вказує, що у разі невстановлення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

Межі розгляду апеляційним судом, явка учасників справи та позиція суду

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника позивача та позицію представника Головного управління національної поліції в Закарпатській області, дослідивши матеріали даної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі N 487/9345/19 (провадження N 61-12611св22)).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі N 686/8422/20 та від 03 лютого 2022 року у справі N 686/13784/21).

Тягар доведення наявності цих трьох умов покладається на позивача, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За умови доведеності факту заподіяння моральної шкоди сам розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Верховний Суд в своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 818/607/17 зазначив, що: «у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, N 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, N 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».

Аналогічні висновки зазначено у постанові Верховного суду 27.11.2019 у справі № 750/6330/17.

У зазначеній постанові Верховного Суду вказано, що слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі N 752/17832/14-ц, провадження N 14-538цс19).

У даній справі відповідач Держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади, у даному випадку ГУНП в Закарпатській області, що є органом державної влади та виступає представником держави під час виконання ним владних управлінських функцій. Відповідач та його посадові особи належать до суб`єктів, передбачених ст. 1173, 1174 ЦК України, та характер спірних правовідносин свідчить, що права позивача порушені протиправними (незаконними) рішеннями відповідача, як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

З матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 17.06.2024 серії ГБВ №401617 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.01.2025 у справі № 306/2351/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Закарпатській області задоволено.

Постанову ГБВ №401617 по справі про адміністративне правопорушення від 17.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 183 КУпАП скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124715698).

Вдруге ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП постановою про накладення адміністративного стягнення від 18.06.2024 серії ЕГА №1466221, якою накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 13.02.2025 у справі № 306/2347/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА №1466221 від 18.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125160816).

Втретє ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП постановою про накладення адміністративного стягнення від 21.07.2024 серії ЕГА №1498914, якою накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 13.02.2025 року у справі № 306/2348/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Закарпатській області задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА №1498914 від 21.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення)( https://reyestr.court.gov.ua/Review/125160815).

Під час розгляду вказаних адміністративних справ № 306/2351/24, № 306/2347/24, № 306/2348/24 позивачем ОСОБА_1 не було заявлено вимог про відшкодування моральної шкоди.

Отже, трьома преюдиційним рішеннями Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.01.2025 у справі № 306/2351/24, від 13.02.2025 у справі № 306/2347/24, від 13.02.2025 року у справі № 306/2348/24 підтверджено незаконність трьох постанов Головного управління національної поліції в Закарпатській області, якими було протиправно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі N 753/11000/14-ц (провадження N 61-11сво17)).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначав, що три незаконні рішення (скасовані постанови) відповідача завдали йому моральної шкоди (яку позивачем оцінено в розмірі 11820 грн), що полягає у порушенні життєвого устрою та моральних стражданнях, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, призвели до негативних наслідків морального характеру. Протиправні рішення (постанови) відповідача завдали позивачу психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування.

На підтвердження заподіяної моральної шкоди, наявності незручностей, позивач вказував на наявність трьох виконавчих проваджень (№ 75737676, № 75740510, № 75982390), за якими виконавцем вживалися заходи з примусового їх виконання (зокрема накладено арешти на кошти боржника) з метою стягнення: штрафів за незаконними постановами, витрат виконавчого провадження та виконавчих зборів, котрі у загальному розмірі становили 11820 грн (1700+200+170+6800+200+680+1700+200+170 = 11820 грн).

Зокрема у виконавчому провадження № 75737676 щодо виконання постанови від 17.06.2024 серії ГБВ №401617: сума до стягнення 1700 грн, витрати виконавчого провадження 200 грн, виконавчий збір 170 грн; у виконавчому провадження № 75740510 щодо виконання постанови від 18.06.2024 серії ЕГА №1466221: сума до стягнення 6800 грн, витрати виконавчого провадження 200 грн; виконавчий збір 170 грн; у виконавчому провадження № 75982390 щодо виконання постанови від 21.07.2024 серії ЕГА №1498914 сума до стягнення 1700 грн, витрати виконавчого провадження 200 грн, виконавчий збір 170 грн (а.с. 6-16).

Судова колегія, враховуючи психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли у позивача внаслідок потрійного порушення посадовими особами органу державної влади (посадовими особами ГУНП в Закарпатській області) прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди.

Виходячи з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, оцінюючи рівень та глибину страждань позивача, виходячи з обставин справи, які свідчать про безпідставність мотивів протиправних рішень постанов посадових осіб ГУНП в Закарпатській області, котрі прийнято за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, проте такі постанови були направлені на примусове виконання, були відкриті виконавчі провадження та на кошти боржника (позивача у даній справі) було накладено арешт (а.с.11), враховуючи тривалість переживань позивача, беручи до уваги психологічні наслідки, вік, відсутність відомостей негативного впливу на стан здоров`я ОСОБА_1 , судова колегія дійшла висновку, що такі неодноразові протиправні діяння відповідача заподіяли моральну шкоду позивачу та перебувають у причинному зв`язку із моральною шкодою.

Відтак судова колегія відхиляє доводи відзиву ГУНП в Закарпатській області про те, що у даній справі не підтверджено заподіяння позивачу моральної шкоди та не доведено наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Посилання у відзиві ГУНП в Закарпатській області на те, що його представник при розгляді адміністративних справ № 306/2347/24, 306/2348/24 подавав до адміністративного суду заяву про витребування позовних заяв ОСОБА_1 , які не було надіслано на адресу ГУНП в Закарпатській області, ні в паперовому вигляді, ні до «Електронного суду», позбавило можливості подати заперечення на позов у таких справах є необґрунтованими. На час розгляду даної справи апеляційним судом, вказані судові рішення від 13.02.2025 у справі № 306/2347/24, від 13.02.2025 року у справі № 306/2348/24 є чинними, набрали законної сили.

Жодна із вказаних постанов в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Колегія суддів не бере до уваги доводи представника ГУНП у Закарпатській області, що Управління не отримувало позовних заяв та представник Управління не брав участі у судових засіданнях, а рішення суду у цих справах не отримувало і про такі судові рішення відповідач дізнався після спливу строку на їх апеляційне оскарження. Кодексом адміністративного судочинства України передбачено право особи, якій повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, заявляти клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Проте ГУНП у Закарпатській області апеляційні скарги на постанови у справах № 306/2351/24, № 306/2347/24 та № 306/2348/24 не подавало та, відповідно, не просило поновити строк на їх апеляційне оскарження.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 підтвердив право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень ст. 1173, 1174 ЦК України, оскільки трьома судовими рішеннями підтверджено невідповідність вимогам закону рішень працівників поліції та встановлено незаконність трьох постанов ГУНП в Закарпатській області, якими було протиправно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, і як встановлено судовими рішеннями в діях позивача був відсутній склад, а у двох випадках і подія адміністративного правопорушення.

У даній справі саме безпосередньо уповноваженими особами ГУНП в Закарпатській області були накладені адміністративні стягнення на позивача на підставі винесених постанов, тому такі обставини відрізняються від обставин, встановлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22, котрі стосувалися інших фактичних обставин складання поліцейським протоколу, який не вказує на фактичну вину особи в ДТП, не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки у відповідних правовідносинах таким рішенням є постанова суду, яка приймається судом під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим судова колегія відхиляє посилання відповідача на як висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22, так і постанову Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 312/262/18, у якій фактичні обставини стосувалися складання уповноваженою особою поліції протоколу про адміністративне правопорушення, що не є притягненням особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням встановлених обставин справи, незаконність трьох постанов ГУНП в Закарпатській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, котрі скасовано в судовому порядку, безумовно, призвела до зміни звичного способу життя позивача, необхідності докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що викликало у позивача порушення життєвого устрою, незручності та розчарування, спричинило душевні переживання.

При визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, апеляційний суд враховує фактичні обставини даної справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення своїх прав, повторюваність незаконних рішень працівників поліції, а тому дійшов висновку, що визначена позивачем сума 11820 грн є справедливим розміром відшкодування моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, з урахуванням вимог справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обставини справи, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування меншого розміру такого відшкодування, та вважає вказаний розмір справедливою та достатньою сатисфакцією для позивача.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Незаконність трьох постанов уповноважених осіб ГУНП в Закарпатській області про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, котрі скасовано в судовому порядку, безумовно свідчить про порушення державою прав людини, що завдали психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування та кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди позивачу.

У зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції про те, що такими трьома судовими рішеннями фактично було відновлено порушене право позивача, що є достатнім засобом для морального відшкодування та відсутні підстави для отримання позивачем справедливої сатисфакції, шляхом відшкодування моральної шкоди грошовими коштами є необґрунтованими та не відповідають обставинам справи.

Позивачем доведено та судовою колегією встановлено наявність підстав для компенсації позивачу моральної шкоди, завданої особі трьома незаконними рішеннями органу державної влади при здійсненні своїх повноважень щодо протиправного притягнення позивача до адміністративної відповідальності: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою.

Апеляційним судом визначено розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 11820 грн з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з незаконним потрійним притягненням до адміністративної відповідальності, характеру немайнових втрат (їх тривалості), тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення своїх прав, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п.3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Новікова Інна Станіславівна задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2025 року скасувати, та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Новікова Інна Станіславівна задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 11 820 гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2026 року.

Головуюча:

Судді: