Номер провадження: 22-ц/813/1096/26
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлева О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №947/30542/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання спадкоємцями четвертої черги спадкоємців за законом, надання права на спадкування за другою чергою спадкоємців за законом за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2024 року у складі судді Бескровного Я.В., -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувшись 25 вересня 2023 року до суду з вищеназваним позовом до відповідача ОСОБА_3 , вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , 1953 року народження; після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира, земельна ділянка, транспортний засіб. ОСОБА_6 останні 7 років проживав сім`єю з ОСОБА_1 , 1969 року народження, ОСОБА_2 , 1969 року народження, ОСОБА_7 , 2010 року народження. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям з 1990 року, у якого народився син ОСОБА_7 . Останні 7 років позивачі, проживаючи однією сім`єю з ОСОБА_6 , опікувались ним, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу, тому відповідно до Глави 86 ЦК України мають бути спадкоємцями ОСОБА_6 та реалізувати свої права спадкоємців з метою отримання спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 був давнім другом сім`ї позивачів, знайомі більше 25 років, дружина ОСОБА_6 . ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дітей у ОСОБА_6 не було. З початку2016 року позивачі взяли на себе обов`язок по догляду за ОСОБА_6 , з весни 2016 року поселили ОСОБА_6 у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де він з весни 2016 року по 27 квітня 2023 року проживав разом з позивачами та їх сином ОСОБА_7 однією сім`єю, вів з ними спільний побут, мав спільний бюджет. Позивачі організували поховання ОСОБА_6 . До нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, позивач ОСОБА_1 звернулась 11 травня 2023 року, позивач ОСОБА_2 звернулась 02 серпня 2023 року. Від нотаріуса стало відомо, що з заявою про прийняття спадщини померлого ОСОБА_6 звернувся спадкоємець другої черги спадкоємців за законом племінник ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 є сином померлого ОСОБА_9 , який був рівним братом померлого ОСОБА_6 ).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_10 просили:

встановити факт постійного проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_2 із ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю більше п`яти років, а саме з весни 2016 року по 27 квітня 2023 року;

визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадкоємцями четвертої черги спадкоємців за законом спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

надати ОСОБА_1 та ОСОБА_10 як спадкоємцям четвертої черги спадкоємців за законом на спадщину, що відкрилась після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , право на спадкування в одну чергу з спадкоємцем за другою чергою спадкоємців за законом ОСОБА_3 ;

розподілити судові витрати (т.1 а.с.3-13).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.57).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2023 року витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. копію Спадкової справи №15/2023 (т.1 а.с.83).

15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. на виконання ухвали суду від 09 листопада 2023 року надано копію Спадкової справи №15/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (т.2 а.с.87-112).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2023 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 (т.1 а.с.116).

Відповідач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_12 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що позивачі з померлим ОСОБА_6 разом не проживали, а лише спілкувались, бо були знайомі багато років. Спадкова справа містить заяви позивачів про прийняття спадщини, в яких вони самі зазначили, що спадкодавець проживав за адресою АДРЕСА_2 . Позивачі та їх син були зареєстровані в іншій квартирі. Отже, позивачі та померлий проживали за різними адресами. Позивачами не надано доказів, які б підтверджувати факт їх спільного проживання з померлим однією сім`єю, особливо при наявності неповнолітніх дітей у квартирі. Відповідно до правових позицій Верховного Суду реєстрація місця проживання за різними адресами є важливим доказом при вирішенні питання встановлення факту проживання однією сім`єю. Позивачами не надано доказів спільного ведення господарства з померлим, спільного харчування, спільних витрат, надання взаємної допомоги, придбання спільного майна. Не зазначено і не зрозуміло, які саме взаємні права та обов`язки могли виниками та виникли між позивачами та померлим. Крім того, для визнання особи спадкоємцем четвертої черги недостатньо довести факти спільного проживання у будь-який довільний період часу, а необхідно, щоб таке спільне проживання однією сім`єю відбувалось безперервно і саме не менше 5 років до часу відкриття спадщини. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1310 смерть спадкодавця настала в під`їзді будинку АДРЕСА_3 , тобто в домі ОСОБА_6 ; померлий не проживав ніколи з позивачами та не потребував від них тієї допомоги, про яку вони зазначають. У 2017 році ОСОБА_6 склав заповіт на користь ОСОБА_3 , в якому також зазначав своє місце проживання за місцем своєї реєстрації, що також спростовує твердження позивачів про спільне проживання (т.1 а.с.140-142).

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що підтримує позицію відповідача ОСОБА_3 . Рідний брат ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не потребував догляду фактично до останнього дня працював, проживав у своїй квартирі до дня смерті, самостійно сплачував комунальні послуги, у власній квартирі був зареєстрований. З померлим братом спілкувалася, брат розповідав про дружбу з ОСОБА_2 , проте ніколи не говорив, що він проживає у позивачів. Позивачі не надали доказів про їх проживання з померлим однією сім`єю, потреби померлого у допомозі. Померлий до останнього дня сам про себе піклувався, ходив, лікувався, купляв харчі, готував їжу; її син часто з села передавав йому домашню консервацію та продукти харчування. Померлий не був у безпорадному стані. Що стосується поховання, то ОСОБА_13 був похований позивачами на наступний день після смерті, в результаті чого їм як близьким родичам, не одразу про смерть стало відомо (т.1 а.с.149).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2024 року в задоволенні позову (т.1 а.с.208-209).

Висновок суду мотивовано недоведеністю вимог. Посилання на проживання позивачів зі спадкодавцем за однією адресою не свідчить про проживання однією сім`єю, пов`язаність спільним побутом, наявність спільного бюджету. Безпорадність стану спадкодавця та потреби у зв`язку з цим постійної сторонньої допомоги не доведена. Підстави для задоволення позову в частині зміни черговості одержання права на спадкування відсутні. За наявності спадкоємців другої черги встановлення факту постійного проживання позивачів зі спадкодавцем однією сім`єю з весни 2016 року не має юридичного значення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.2 а.с.1-5).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. ОСОБА_6 останні 7 років свого життя проживав однією сім`єю з позивачами, відповідачі не турбувалися про свого родича, тривалий час навіть не знали, що він помер, а дізнавшись відразу з`явились для отримання спадщини. Допитані в суді свідки підтвердили, що позивачі з 2016 року опікувались ОСОБА_6 , допомагали йому, доглядали його. Позивачі є спадкоємицями четвертої черги спадкоємців за законом як особи, як проживали зі спадкодавцем не менш як п`ять років з часу відкриття спадщини, а оскільки вони протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу спадкодавцеві через похилий вік, тяжку хворобу, то вважають, що мають право на спадкування майна спадкодавця у другій черзі. Позивачі у встановлений законом строк подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини - квартири в м. Одесі. Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд лише формально зазначив про наявність свідків та не надав оцінку показанням свідків, які підтвердили викладені у позові обставини та спростували заперечення відповідачів. В судових засіданнях відповідачі присутні не були, це підтверджує те, що ОСОБА_6 не цікавив їх ні за життя, ні потому. Щодо недоведеності непорадного стану, то доведення чи не доведення непорадного стану не є єдиною підставою для відмови чи задоволення позову. Позивачі вважають доведеними обставини, на які вони посилалися, тому наявні підстави для задоволення позову також і в частині зміни черговості одержання права на спадкування, оскільки з наданих позивачами доказів вбачається факт постійного проживання позивачів з ОСОБА_6 з весни 2016 року, що має юридичне значення.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_3 заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, підтримав обґрунтування позиції, викладеної в суді першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в редакції цієї постанови та залишення без змін резолютивної частини рішення про відмову в позові з огляду на наступне.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст.1217 ЦК України).

Спадкування за законом здійснюється у разі: 1)відсутності заповіту; 2)повного або часткового визнання заповіту недійсним; 3)неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом чи відмови від неї; 4)усунення спадкоємця за заповітом від права на спадкування; 5)охоплення заповітом лише частини спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч.2 ст.1258 ЦК України).

Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який бере у ньому участь, а також є спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку у спадщині (ч.1 ст.1259 ЦК України).

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч.2 ст.1259 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ч.1 ст.1262 ЦК України).

Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.3 ст.1266 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1264 ЦК України).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років; місце смерті: м. Одеса (т.1 а.с.90).

Згідно Лікарського свідоцтва про смерть №1310 від 28 квітня 2023 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років, смерть настала в під`їзді будинку по АДРЕСА_3 ; причина смерті: гострий трансмуральний інфаркт міокарда інших уточнених локалізацій (т.1 а.с.15-17).

Дружина ОСОБА_6 ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкову справу №15/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 заведено 11 травня 2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. за заявою від 11 травня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, зокрема, на квартиру загальною площею 34,47 кв.м, житловою площею 17,55 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.33-35, 36).

В заяві ОСОБА_1 від 11 травня 2023 року вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 ; на день смерті спадкодавця залишилось майно, що складається з: всього майна, де б воно не було б та з чого б воно не складалось; спадщину приймає; в графі: «Крім мене є спадкоємці» не зазначено ні про наявність спадкоємців, ні про відсутність спадкоємців (т.1 а.с.89).

За інформацією станом на 12 травня 2023 року зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається наявність чинного складеного ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) Заповіту (номер у Спадковому реєстрі 61223538), посвідченого 08 вересня 2017 року уповноваженою особою Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області (т.1 а.с.95зв., 100).

У Спадковій справі №15/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 зареєстровано 22 червня 2023 року заяву від 07 червня 2023 року, що була прийнята Старостою села Оріхівка від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за змістом якої вказано, що помер ОСОБА_6 , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та залишив заповіт на його ім`я, посвідчений 08 вересня 2017 року секретарем виконавчого комітету Оріхівської сільської ради; спадщину приймає, інших спадкоємців немає (т.1 а.с.101, 102).

До заяви ОСОБА_3 додано Заповіт, складений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , за змістом якого ОСОБА_6 заповів ОСОБА_3 належну йому на праві власності земельну ділянку площею 2,23 га цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка розташована на території Оріхівської сільської ради Болградського району, належить ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №704604, виданого Болградською районною державною адміністрацією Одеської області 06 травня 2009 року (т.1 а.с.101, 102).

У Спадковій справі №15/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 подано заяву від 02 серпня 2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 ; на день смерті спадкодавця залишилось майно, що складається з: всього майна, де б воно не було б та з чого б воно не складалось; спадщину приймає; в графі: «Крім мене є спадкоємці» зазначено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (т.1 а.с.103-105).

У Спадковій справі №15/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 зареєстровано 27 жовтня 2023 року заяву від 24 жовтня 2023 року, що була прийнята Старостою села Оріхівка від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (до шлюбу ОСОБА_4 ), за змістом якої вказано, що помер ОСОБА_6 , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; спадщину приймає, інших спадкоємців немає (т.1 а.с.108-111).

У Спадковій справі №15/2023 свідоцтва про право на спадщину не видано.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 1990 року; мають зареєстроване місце проживання з 2006 року та 2007 року відповідно за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.39-43).

Отже, у Спадковій справі №15/2023 з заявами про прийняття спадщини померлого ОСОБА_6 звернулись родичі: ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом на частину майна та як спадкоємець за правом представлення другої черги спадкоємців за законом; ОСОБА_4 як спадкоємець другої черги спадкоємців за законом.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини подали як спадкоємці четвертої черги спадкоємців за законом; для підтвердження свого права спадкування звернулись до суду з позовними вимогами про встановлення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, визнання спадкоємцями четвертої черги спадкоємців за законом.

Факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини встановлюється судом з урахуванням правил частини 2 статті 3 СК України, яка передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання особи членом сім`ї крім факту спільного проживання є ведення із спадкодавцем спільного господарства, наявності спільного бюджету та спільних витрат, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла та його ремонт, наявності усних та письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, наявності взаємних прав та обов`язків, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В силу визначеного статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності достатніми для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Надані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 докази у справі у своїй сукупності не достатні для висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали з ОСОБА_6 однією сім`єю з 2016 року (не менш як за п`ять років до смерті останнього). Дані особи не мають кровного споріднення чи усиновлення, не складали сім`ю, оскільки у розумінні статті 3 СК України для висновку, що особи складають сім`ю, необхідною є сукупність таких умов як: 1) спільне проживання, 2) пов`язаність спільним побутом, 3) взаємні права та обов`язки.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які у спірний період були подружжям та мали малолітню дитину, постійно проживали у житлі відмінному від житла ОСОБА_6 пов`язаність побутом з ОСОБА_6 , взаємні права та обов`язки не довели.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_6 перебував у шлюбі, дружина ОСОБА_8 померла у 2015 року, відомості про дітей ОСОБА_6 відсутні (сторони посилаються на те, що дітей не було). ОСОБА_6 мав рідного брата та рідну сестру, які проживали в Одеській області, на родича (племінника) ОСОБА_3 склав у 2017 році заповіт щодо земельної ділянки. ОСОБА_6 помер у віці 70 років, смерть настала раптово. Наявна в справі медична документація не має наслідком висновок про те, що ОСОБА_6 тяжко хворів, мав інвалідність, був у безпорадному стані тощо.

Сторони у справі та допитані свідки підтверджують, що сім`я ОСОБА_2 була давно знайома з сім`єю ОСОБА_6 , що вони підтримували дружні відносини. Позивачі у справі зазначають, що з 2016 року вони опікувались ОСОБА_6 (дружина померла у 2015 році), однак з огляду на товариськість відносин такі дії є цілком правильними і людяними та самі по собі не підтверджують створення сім`ї як такої між сім`єю позивачів та померлим.

ОСОБА_6 мав власне житло, усталений побут, отримував пенсію, мав власне коло інтересів та спілкування, рівно як і сім`я ОСОБА_2 мала власне житло, побут, доходи, коло інтересів та спілкування.

Товаришувати, разом проводити певний час та бути на певних заходах, допомагати у побуті чи у вирішенні тих чи інших життєвих питань, надавати один одному у користування певне майно (зокрема, транспортний засіб) тощо саме по собі не свідчить про те, що такі особи проживають однією сім`єю.

ОСОБА_6 знав, що таке спадщина, так як здійснював оформлення спадщини після смерті своєї дружини. ОСОБА_6 вже після смерті своєї дружини у 2017 році склав заповіт щодо частини свого майна на племінника ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_6 не був позбавлений можливості скласти заповіт щодо власної квартири, зокрема, на користь позивачів, які, за їх доводами, склали йому з 2016 року сім`ю, проте цього не зробив. ОСОБА_6 мав родичів, які належать до другої черги спадкування.

Пояснення допитаних у справі свідків за відсутності належних та допустимих письмових та речових доказів не мають наслідком доведеність позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю позивачів та ОСОБА_6 .

Здійснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заходів по похованню ОСОБА_6 за відсутності інших належних, допустимих, достовірних доказів проживання у спірний період однією сім`єю саме по собі не доводить того, що особи, які здійснили поховання померлого, складали йому сім`ю у розумінні статті 3 СК України. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , інші особи, які понесли витрати на поховання ОСОБА_6 вправі в порядку статті 1232 ЦК України заявити про відшкодування таких витрат спадкоємцями померлого ОСОБА_6 .

Правові підстави для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з ОСОБА_6 як зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спадкоємцями четвертої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_6 відсутні.

Зміна черговості одержання права на спадкування за законом передбачає перш за все те, що ті чи інші особи є спадкоємцями певної черги.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не довели належність до спадкоємців четвертої черги спадкоємців за законом, що є первісним у зміні черговості спадкування, відтак, відсутні підстави для задоволення вимог про зміну черговості одержання права на спадкування, оскільки не доведено саму матеріально-правову вимогу спадкувати після смерті ОСОБА_6 .

Законодавчо закріплена частиною 2 статті 1259 ЦК України можливість зміни черговості одержання права на спадкування передбачає не лише необхідність доведення тривалого часу опікування, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги спадкодавцеві, а й встановлення певних умов, а саме, що спадкодавець був у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво.

В справі відсутні докази перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані, відтак, будь-яке опікування ним та надана йому допомога, будь-то товариське чи родичів не могли мати значення для зміни черговості одержання права на спадкування для його спадкоємців.

Суд першої інстанції встановив обставини у справі, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Поряд з цим, мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні в редакції цієї постанови, оскільки суд в основу відмови у позові поклав відсутність підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, а не відсутність підстав для визнання позивачів спадкоємцями четвертої черги спадкоємців за законом.

Позивачі не мають суб`єктивного права спадкувати після ОСОБА_6 , як наслідок, у позові належить відмовити за безпідставністю матеріально-правових вимог.

Справа призначена ухвалою суду від 27 січня 2025 року до розгляду на 27 листопада 2025 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; учасники справи повідомлені та подали заяви про підтримання вимог та заперечень відповідно, розгляд справи за їх відсутності; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 27 листопада 2025 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання спадкоємцями четвертої черги спадкоємців за законом, надання права на спадкування за другою чергою спадкоємців за законом - змінити в його мотивувальній частині та залишити без змін в його резолютивній частині.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 27 січня 2026 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова