Провадження № 22-ц/801/322/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 рокуСправа № 127/28481/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Бойка В. В. від 05 грудня 2025 року (дата складання повного тексту судового рішення у справі відсутня) про часткове скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності, поділ спільного сумісного майна,

встановив:

21 листопада 2025 року представниця ОСОБА_2 - адвокатка Калачик Н. М. звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року до подання позову, в частині накладення арешту на:

-земельну ділянку, площею 0,0588 га, кадастровий номер :08:001:0620, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 206;

-земельну ділянку, площею 0,06 га, кадастровий номер :08:001:0623, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 206;

-земельну ділянку, площею 0,312 га, кадастровий номер :01:046:0012, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101;

-комплекс нежитлових будівель, загальною площею 5562,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 01;

а також в частині заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу Mercedes-Benz 208D, 1997 року виробництва, об?єм двигуна - НОМЕР_1 , зареєстрованого 29 жовтня 2001 року за ОСОБА_3 .

На обґрунтування заяви покликалася на те, що заходи забезпечення позову підлягають скасуванню у вказаній частині, тому що відповідні об`єкти не підпадають під спільну сумісну власність. Зазначала, що при вжитті заходів забезпечення позову згідно з ухвалою Вінницького міського суду від 09 вересня 2025 року суд першої інстанції був введений в оману шляхом надання позивачкою недостовірних відомостей, тому що майно, на яке накладено арешт, є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , тому що воно або було набуте безоплатно, або придбане до періоду спільного проживання, визначеного самою позивачкою (тобто до 01 січня 2004 року). Зокрема, земельні ділянки площею 0,0588 га (кадастровий номер :08:001:0620) та 0,06 га (кадастровий номер :08:001:0623) були набуті ОСОБА_2 на підставі договорів дарування, що згідно зі статтею 57 Сімейного кодексу України (далі СК України) виключає їх належність до спільної сумісної власності подружжя. Крім того транспортний засіб Mercedes-Benz 208D, 1997 року виробництва, та комплекс нежитлових будівель, площею 5562,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , були придбані ОСОБА_2 у період 2001 - 2003 років. ОСОБА_1 просила встановити факт спільного проживання з 01 січня 2004 року, а вказане майно було набуте ОСОБА_2 до виникнення будь-яких шлюбних відносин. Щодо земельної ділянки, площею 0,312 га (кадастровий номер :01:046:0012), розташованої під зазначеним комплексом нежитлових будівель, то вона була придбана ОСОБА_2 у 2006 році як суб`єктом підприємницької діяльності для обслуговування власної нерухомості, придбаної до шлюбу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року заяву задоволено частково; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року, в частині:

1. накладення арешту та заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим уповноваженим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку) щодо:

-земельної ділянки, площею 0,0588 га, кадастровий номер :08:001:0620, реєстраційний номер об`єкта: 206;

-земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер :08:001:0623, реєстраційний номер об`єкта: 206;

-1/10 частини комплексу нежитлових будівель загальною площею 5562,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 01, що належить ОСОБА_2

2. заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу Mercedes-Benz 208D, 1997 року виробництва, об?єм двигуна - НОМЕР_1 , зареєстрованого 29 жовтня 2001 року за ОСОБА_2 .

Скасовуючи частково заходи забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що частина майна, на яке було накладено арешт, є особистою приватною власністю відповідача, а тому не може бути предметом поділу, зокрема дві земельні ділянки, площею 0,0588 га та 0,06 га (кадастрові номери :08:001:0620, :08:001:0623 відповідно) були отримані відповідачем у дарунок у 2011 році.

Крім того автомобіль Mercedes-Benz 208D та комплекс нежитлових будівель придбані відповідачем у 2001, 2002 та 2003 роках. Ці об`єкти набуті до 01 січня 2004 року - дати набрання чинності СК України. Оскільки законодавство, що діяло до 2004 року, не надавало факту спільного проживання без реєстрації шлюбу правового значення для виникнення спільної власності, це майно також визнано особистою власністю відповідача.

Водночас, відмовляючи у скасуванні арешту земельної ділянки, площею 0,312 га (кадастровий номер :01:046:0012), суд першої інстанції виходив із того, що вона була придбана у 2006 році, тобто в період, на який можуть поширюватися норми закону щодо майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, просила ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на те, що суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму та не врахував, що скасування арешту майна може істотно ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду. Вжиті заходи лише обмежують право розпорядження майном, не перешкоджаючи володінню та користуванню ним, тоді як їх скасування створює ризик повторного звернення до суду у разі відчуження спірних об`єктів відповідачем.

Представниця ОСОБА_2 - адвокатка Калачик Н. М. подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права відповідно до встановлених судом обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Суд установив, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року вжито заходів для забезпечення позову ОСОБА_1 до подачі позовної заяви до суду, шляхом:

1. накладення арешту та заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим уповноваженим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку) щодо:

-земельної ділянки, площею 0,0588 га, кадастровий номер :08:001:0620, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 206;

-земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер :08:001:0623, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 206;

-земельної ділянки, площею 0,312 га, кадастровий номер :01:046:0012, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

-комплексу нежитлових будівель, загальною площею 5562,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 01, що належить ОСОБА_2

2. заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо:

-транспортного засобу Mercedes-Benz 208D, 1997 року виробництва, об?єм двигуна - НОМЕР_1 , зареєстрованого 29 жовтня 2001 року за ОСОБА_2 ;

-транспортного засобу Mazda СX9, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна - 3726 см3, зареєстрованого 07 травня 2009 року за ОСОБА_2

23 вересня 2025 року представниця ОСОБА_1 - адвокатка Станіславська І. В. подала позов, за яким просила:

1. встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 21 лютого 2008 року.

2. визнати спільною сумісною власністю подружжя в порядку Закону України «Про власність» та Кодексу про шлюб і сім?ю України (який діяв на момент 01 січня 2004 року) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на майно: транспортний засіб Mercedes-Benz 208D, 1997 року виробництва, об?єм двигуна - НОМЕР_1 , комплекс нежитлових будівель, загальною площею 5562,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 01, зокрема на 1/10 частини зазначеного комплексу, яка належить ОСОБА_2 та визнати, що ідеальні частки у порядку поділу спільного майна подружжя становлять частки за кожним.

3. визнати за ОСОБА_1 право власності на ідеальну частку автомобіля марки Mercedes-Benz 208D, 1997 року виробництва, об?єм двигуна - НОМЕР_1 , який зареєстрований за

ОСОБА_2 стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 102 685 грн 00 к. компенсацію ринкової вартості частки автомобіля марки Mercedes-Benz 208D, 1997 року виробництва, об?єм двигуна - НОМЕР_1 в рахунок ідеальної частки зазначеного автомобіля, яка належить ОСОБА_1 .

5. визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/100 частки комплекса нежитлових будівель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 01, що становить ідеальну частку комплекса нежитлових будівель від 1/10 частини комплексу нежитлових будівель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за

ОСОБА_2 визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на майно: транспортний засіб Mazda CХ9, 2008 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_2 , об?єм двигуна - 3726 см3 , зареєстрований 07 травня 2009 року за

ОСОБА_2 визнати за ОСОБА_1 право власності на ідеальну частку транспортного засобу Mazda CX9, 2008 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_2 , об?єм двигуна - 3726 см3 , зареєстрованого 07 травня 2009 року за ОСОБА_2 .

8. стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 176 650 грн 00 к. компенсацію ринкової вартості частки транспортного засобу Mazda CX9, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , об?єм двигуна - 3726 см3 , в рахунок ідеальної частки зазначеного автомобіля, яка належить ОСОБА_1

9. визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на майно: земельну ділянку, площею 0,312 га, кадастровий номер :01:046:0012, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101.

10. визнати за ОСОБА_1 право власності на ідеальну частку земельної ділянки, площею 0,312 га, кадастровий номер :01:046:0012, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101.

11. визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на майно: земельну ділянку, площею 0,0588 га, кадастровий номер :08:001:0620, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 206.

12. визнати за ОСОБА_1 право власності на ідеальну частку земельної ділянки, площею 0,0588 га, кадастровий номер :08:001:0620, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 206.

13. визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на майно: земельну ділянку, площею 0,06 га, кадастровий номер :08:001:0623, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 206.

14. визнати за ОСОБА_1 право власності на ідеальну частку земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер :08:001:0623, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 206.

Згідно з частинами першою - другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи (частина перша статті 158 ЦПК України).

У постанові від 11 березня 2024 року у справі № 686/1849/23 Верховний Суд зазначив, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, коли може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Аналогічні висновки зроблені, зокрема у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

Предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.

Предмет спору - це об`єкт правовідносин, з приводу якого виник конфлікт між сторонами.

Визначення предмета позову - змісту та обсягу позовних вимог є виключним правом позивача (частина перша статті 13, пункт 4 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Суд визначається зі змістом та обсягом позовних вимог під час ухвалення рішення (пункт 4 частини першої статті 264 ЦПК України).

На стадії вирішення питання про забезпечення позову / скасування заходів забезпечення позову суд не може давати оцінку обґрунтованості позовних вимог, зокрема визначати чи належить майно, зазначене позивачем як таке, що набуте сторонами під час їх шлюбу (спільного проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу) до спільної сумісної власності.

Як зазначалося вище предметом позову ОСОБА_1 є визнання права власності та поділ спільного сумісного майна, до якого (предмет спору) позивачка включила і земельні ділянки з кадастровими номерами :08:001:0620, :08:001:0623, :01:046:0012, і комплекс нежитлових будівель, загальною площею 5562,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і транспортний засіб Mercedes-Benz 208D, 1997 року виробництва.

Зазначення в ухвалі про скасування заходів забезпечення позову про те, що майно, яке позивачка визнала предметом спору, належить одному з подружжя особисто є, фактично, вирішенням спору по суті позовних вимог в частині такого майна, що неприпустимо на цій стадії цивільного процесу.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§ § 60, 61 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Кюблер проти Німеччини», заява № 32715/06). Отже заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового скасування заходів забезпечення позову є передчасним та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 36, 374, 376, 381 - 383 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року скасувати.

У задоволенні заяви представниці ОСОБА_2 - адвокатки Калачик Н. М. від 21 листопада 2025 року про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

(Повний текст судового рішення виготовлено 02 лютого 2026 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало