провадження № 22-з/824/56/2026
провадження № 22-з/824/61/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВА)

10 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Березовенко Р.В.,

суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяви представниці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокатки Горової Олени Володимирівни про ухвалення додаткових рішень у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 поданою представницею - адвокаткою Горовою Оленою Володимирівною на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Калитянської селищної ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Друга Броварська державна нотаріальна контора, нотаріус Другої Броварської державної нотаріальної контори Куценко Євгеній Олександрович про визнання права власності у порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подану представницею - адвокаткою Горовою Оленою Володимирівною задоволено частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Калитянської селищної ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Друга Броварська державна нотаріальна контора, нотаріус Другої Броварської державної нотаріальної контори Куценко Євгеній Олександрович про визнання права власності у порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації - задоволено частково.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/3 частину будинку (домоволодіння) АДРЕСА_1 .

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/3 частину будинку (домоволодіння) АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

27 листопада 2025 року представниця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокатка Горова Олена Володимирівна подала заяву про ухвалення додатково рішення щодо вимог позову про: скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 на будинок (домоволодіння) АДРЕСА_1 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі договору дарування від 30 квітня 2024 року, посвідченого нотаріусом Другої Броварської державної нотаріальної контори Куценком Є.О.; визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прав власності по 1/3 ідеальній частині земельної ділянки (паю), орієнтовною площею 3,13 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Калитянської селищної ради, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

В обґрунтування доводів заяв вказала, що позивачі, зокрема заявили вимогу про скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 на будинок (домоволодіння) АДРЕСА_1 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі договору дарування від 30 квітня 2024 року, посвідченого нотаріусом Другої Броварської державної нотаріальної контори Куценком Є.О.

Задовольняючи позов в частині витребування майна з чужого незаконного володіння апеляційний суд виходив з того, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивачів поза їх волею, а ОСОБА_3 не набула права власності на нього у спосіб та порядку, що визначені законом.

Таким чином апеляційний суд не вирішив вимогу позову про скасування державної реєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_3 , та відповідно розподіл судових витрат за цю вимогу, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, відмовляючи в задоволенні вимог позивачів про визнання за ними право власності на частки земельної ділянки (пай), апеляційний суд зазначив, що звертаючись до суду з позовом в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/3 ідеальній частці спірної земельної ділянки (паю) позивачі не довели належними та допустимими доказами неможливість позасудового оформлення своїх спадкових прав на це майно.

Такий висновок апеляційного суду не узгоджується з фактичними обставинами справи, оскільки сам же апеляційний суд встановив, що листом (постановою) нотаріуса Другої Броварської державної нотаріальної контори від 08 листопада 2024 року позивачам ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку (пай), у зв`язку із відсутністю у позивачів правовстановлюючих документів.

Таким чином, зазначене посилання відмови позову підлягає виключенню з мотивувальної частини постанови як помилкове.

Другою і водночас взаємовиключною підставою у задоволенні вказаних вимог позову стало те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. На думку апеляційного суду позов в цій частині пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки до участі у справі позивачі не залучили ОСОБА_7 . Разом з цим апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, висновки апеляційного суду про необхідність пред`явлення позову до ОСОБА_8 , який на час пред`явлення позову помер та не мав правоздатності, не узгоджуються з встановленими ним же фактичними обставинами та потребують внесенню відповідних виправлень (ухвалення додаткового рішення).

27 листопада 2025 року представниця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокатка Горова Олена Володимирівна подала заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заяви вказала, що у апеляційній скарзі представник позивачів зазначив, що на стадії апеляційного оскарження позивачем вже понесено витрати пов`язані з правничою допомогою у розмірі 20 000,00 грн, які складаються з: консультування клієнтів щодо суті спору, підбору судової практики у спірних правовідносинах, складання та подання апеляційної скарги (загалом, враховуючи обсяг та складність апеляційної скарги, адвокат витратив 10 годин; вартість однієї години послуг 2 000,00 грн).

При цьому, після ухвалення апеляційним судом постанови від 18 листопада 2025 року, яка доставлена до електронного кабінету 25 листопада 2025 року виникла подальша необхідність надання правової допомоги позивача шляхом подання заяви про виправлення описки та ухвалення додаткового рішення у зв`язку з не розглядом всіх вимог позову.

Оскільки постанову апеляційного суду від 18 листопада представник позивачів отримала 25 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд», просила поновити строк для звернення із заявою.

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року заяви представниці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокатки Горової Олени Володимирівни про ухвалення додаткових рішень у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 поданою представницею - адвокаткою Горовою Оленою Володимирівною на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Калитянської селищної ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Друга Броварська державна нотаріальна контора, нотаріус Другої Броварської державної нотаріальної контори Куценко Євгеній Олександрович про визнання права власності у порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, призначено до розгляду. Учасникам справи встановлено строк для можливості надання своїх пояснень чи заперечень щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони.

У судовому засіданні представниця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокатка Горова Олена Володимирівна доводи заяв про ухвалення додаткових рішень підтримала та просила їх задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечили проти задоволення заяв про ухвалення додаткових рішень, вважаючи їх необґрунтованими.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, зокрема, заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Щодо заяви про ухвалення додаткового рішення щодо частини позовних вимог

Відповідно до п. 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

Дана норма закону передбачає можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення, тобто, невирішеність якихось питань, які необхідно було вирішити у постанові чи ухвалі. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цій справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у позові про визнання права власності у порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації просили:

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину будинку (домоволодіння) АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та витребувати вказане майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будинку (домоволодіння) АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та витребувати вказане майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 ;

скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 на будинок (домоволодіння) АДРЕСА_1 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі договору дарування від 30.04.2024р., посвідченого нотаріусом Другої Броварської державної нотаріальної контори Куценком Є.О.;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальної частини земельної ділянки (паю), орієнтовною площею 2,7191 га, розташованої на території Калитянської селищної ради, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 ідеальної частини земельної ділянки (паю), орієнтовною площею 2,7191 га, розташованої на території Калитянської селищної ради, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із висновком районного суду Київський апеляційний суд у постанові від 18 листопада 2025 року, окрім іншого, послався на висновки Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц).

Дотримуючись загального підходу до вирішення віндикаційних спорів, апеляційний суд відмовив у задоволенні вимог позивачів про скасування державної реєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_3 .

Крім того, у мотивувальній частині постанови від 18 листопада 2025 року колегія суддів зазначила підстави відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання за ними права власності по 1/3 ідеальній частці спірної земельної ділянки (паю).

Тобто, судом апеляційної інстанції було ухвалено судове рішення стосовно всіх вимог, з приводу яких позивачі подавали докази і давали пояснення, тому підстав для ухвалення додаткового судового рішення з підстав невирішення позовних вимог немає.

Враховуючи, що додаткове рішення суду є актом правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти та ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання, апеляційний суд не має права змінювати/ доповнювати/ виключати мотиви ухваленого 18 листопада 2025 року судового рішення в порядку ст. 270 ЦПК України.

У разі незгоди з постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року, у тому числі, в частині відмовлених позовних вимог, апеляційний суд роз`яснив учасникам справи право касаційного оскарження у строки та порядку передбаченому ЦПК України.

Щодо заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу

Строки звернення із заявою

З матеріалів справи встановлено, що постанова Київського апеляційного суду в даній справі прийнята 18 листопада 2025 року за відсутності апелянтів та їх представниці.

За правилами ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто, цивільний процесуальний закон розрізняє строки подання заяви про ухвалення додаткового рішення (до закінчення строку на його виконання) та строки подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу (до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву).

У заяві про ухвалення додаткового рішення представниця позивачів адвокатка Горова О.В. просить поновити строк саме на подання заяви про розподіл витрат на правову допомогу.

Однак, за відсутності доказів виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року у цій справі, зазначений строк, на переконання колегії суддів, заявником не пропущено, тому підстави для поновлення строку на подання такої заяви відсутні.

При цьому, враховуючи, що постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року представниця апелянта отримала в електронному кабінеті 24 листопада 2025 року, а докази понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції подала 01 грудня 2025 року, тобто в перший робочий день в межах визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, п`ятиденного строку, колегія суддів вважає, що такі докази подано своєчасно.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частина 1 ст. 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегією суддів встановлено, що у апеляційній скарзі представниця позивачів вказала, що орієнтовний розмір витрат у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції складає 20 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивачами надано суду копії Договорів про надання правової допомоги №01/11/2024 від 01 листопада 2024 року, укладених з адвокаткою Горовою О.В.

У Протоколі (Акті) виконаних робіт від 29 листопада 2025 року адвокат і клієнт погодили виконання та прийняття робіт (послуг) у справі №361/11274/24 на загальну суму 28 000,00 грн, з яких:

ознайомлення зі змістом судового рішення суду першої інстанції, консультування клієнтів, підготовка плану дій захисту - 4 год. - 8 000,00 грн;

підбір судової практики у спірних правовідносинах, складання та подання (в т.ч. друкування всім учасникам) апеляційної скарги - 6 год. - 12 000,00 грн;

участь у судовому засіданні 28 жовтня 2025 року - 1 год - 2 000,00 грн;

складання та подання заяви про виправлення описки та ухвалення додаткового рішення - 2 год. - 4 000,00 грн;

участь у судовому засіданні із розгляду заяви про виправлення описки та про ухвалення додаткового рішення - 1 год. - 2 000,00 грн.

Адвокатка та позивачі погодили, що гонорар сплачує ОСОБА_1.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1. довів достатніми, належними та допустимими доказами надання адвокатом послуг правничої допомоги на суму 28 000,00 грн.

За вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, за ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачі в ході розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення заперечували проти стягнення з них витрат на правничу допомогу вважаючи їх завищеними.

Проаналізувавши надані ОСОБА_1 докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), виходячи з обсягів і складності справи та виконаної адвокатом роботи, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, колегія суддів вважає, що робота адвоката з ознайомлення зі змістом судового рішення суду першої інстанції, консультування клієнтів, підготовка плану дій захисту охоплюється діями з підбору судової практики у спірних правовідносинах, складання та подання (в т.ч. друкування всім учасникам) апеляційної скарги, у зв`язку з чим вартість таких робіт визначає у 6 000,00 грн, що відповідає критерію складності виконаної адвокатом роботи, з урахуванням того, що адвокатка Горова О.В. здійснювала представництво інтересів позивачів у суді першої інстанції, була обізнана як з фактичними обставинами справи, так і з судовою практикою у спірних правовідносинах.

Крім того, оскільки згідно усталеної практики Верховного Суду, витрати сторони на підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат не підлягають розподілу, а у задоволенні заяви позивачів про ухвалення додаткового рішення щодо частини позовних вимог відмовлено, колегія суддів такі витрати залишає за позивачами. У зв`язку з цим, витрати позивачів на підготовку заяви в частині виправлення описки оцінює у 400,00 грн.

Також апеляційний суд критично оцінює розмір витрат позивача на представництво його інтересів адвокатом у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000,00 грн кожне.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Зазначені висновки Верховного Суду є сталими та ґрунтуються на аналізі складових часу, необхідного для належного здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта.

Апеляційний суд, з урахуванням заперечень відповідачів, тривалості судових засідань та їх очікування, вважає за необхідним зменшити розмір заявлених ОСОБА_1 вимог про відшкодування витрат за участь у двох судових засіданнях в суді апеляційної інстанції до 1 600,00 грн.

Таким чином, з урахуванням принципу пропорційного відшкодування понесених стороною у справі судових витрат до розміру задоволених позовних вимог, апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 8 000,00 грн, оскільки саме цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи та розміру задоволених позовних вимог.

За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 та ухвалення додаткової постанови про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 270, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представниці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокатки Горової Олени Володимирівни про ухвалення додаткового рішення щодо частини позовних вимог - залишити без задоволення.

Заяву представниці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокатки Горової Олени Володимирівни про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення у справі.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч гривень) 00 коп.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 16 лютого 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова