Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1094/26
Провадження № 2/711/1335/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту зі спадкового майна, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 , звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту зі спадкового майна, а саме з нерухомого майна:

- номер запису про обтяження 49179715, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження№АА770312, видана 09.11.2009р. Центральним відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, опис предмета обтяження частина квартири АДРЕСА_1 ;

- номер запису про обтяження 53078502, підстава обтяження рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно №1496539, виданого 22.12.2023р. Другим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), опис предмета обтяження все нерухоме майно;

- номер запису про обтяження 53915211, підстава обтяження рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно №1496539, виданого 29.02.2004р. Другим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); відомості з ДЗК, серія та номер: 70938665, виданий 29.02.2024р., видавник Державний земельний кадастр, опис предмета обтяження земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:1120, площа 2га, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Черкаський район, адмінмежі Медведівської сільської ради.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 129 Конституції України, одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суддею встановлено, що заяву подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Крім того, згідно з п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, суд зауважує на тому, що пунктом першим постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016р. №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у частині, що не суперечить нормам діючого законодавства, визначено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), що передбачено п. 2 згаданої постанови.

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (Закон України «Про виконавче провадження»).

Окрім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 725/3352/23 від 06 травня 2024 року висловився щодо пред`явлення позову про зняття арешту з майна, а саме, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Вказаний висновок узгоджується із постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних і карних справ, викладених 03.06.2016 року у постанові № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна».

Згідно з ч. 1 статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи, а положеннями ч. 1 ст. 48 ЦПК України чітко встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26.11.2019 у справі №905/386/18, від 05.05.2020 у справі №554/8004/16, від 07.04.2021 у справі №174/474/17).

В даному ж випадку, звертаючись до суду із позовом про зняття арешту із майна та посилаючись на відповідні статті ЦПК України, ОСОБА_1 зазначає себе позивачем, а відповідачами Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . При цьому, позивачка не зазначає обставин про те, що вказаним нею відповідачем Другим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України оспорюється її право.

Таким чином, позивачка не визначилася із складом учасників справи (сторонами та третіми особами) та не зазначила в числі відповідачів саме ту особу, в інтересах якої накладалися вищевказані арешти на майно.

Окрім того, позивачкою до матеріалів справи не надано і відповідних постанов, рішень державного виконавця (окрім постанови від 09.11.2009р.) та відомостей ДЗК серія та номер 70938665 від 29.02.2024р. про арешт вищевказаного майна.

За таких підстав, враховуючи, що предметом спору у даній справі є вимога спадкоємця про звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій, позивачка (її представник) мають визначитись із складом учасників справи (сторонами та третіми особами). При цьому, слід врахувати норми ч. 1 ст. 4, ст.ст. 48, 50, 51 ЦПК України.

Разом з тим, слід зазначити, що визначення відповідача, предмета і підстав спору є правом позивача.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

Разом з тим, слід зазначити, що звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просить скасувати арешти із майна із різними записами про обтяження та різними підставами для обтяження майна (постанова державного виконавця від 09.11.2009р., рішення державного виконавця від 22.12.2023р., рішення державного виконавця від 29.02.2024р. та відомості ДЗК від 29.02.2024р.). Тобто, фактично позивачкою заявлено три окремі позовні вимоги, однак судовий збір, сплачений позивачкою, лише в розмірі 1 331,20 грн., тобто за одну вимогу немайнового характеру.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Доступ до суду є невід`ємним елементом права на справедливий судовий розгляд. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що право на доступ до суду не є абсолютним і підлягає державному регулюванню, що допускається опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своїм характером закликає до врегулювання з боку держави, і це регулювання може варіюватися за часом і місцем відповідно до потреб і ресурсів суспільства й окремих осіб.

ЄСПЛ вважає необхідність сплати судових витрат легітимним обмеженням права на доступ до суду. Водночас розмір судових витрат у конкретній справі є істотним фактором, який дає змогу визначити, чи мала особа право на доступ до суду. Під час оцінки того, чи були дотримані вимоги доступу до суду у справах, які стосуються судових витрат, до уваги мають братися обставини конкретної справи, здатність заявника сплатити судові витрати, стадія, на якій перебуває провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Paykar Yev Haghtanak Ltd v. Armenia», № 21638/03, 20 December 2007).

Водночас важливим моментом з точки зору гарантування доступу до суду та принципу правової визначеності є забезпечення єдності судової практики, зокрема практики застосування норм, які регулюють питання судових витрат.

Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір».

У преамбулі цього Закону зазначено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 1).

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

В даній позовній заяві позивачкою три вимоги немайнового характеру, тому, відповідно, і судовий збір має бути сплачений за три позовні вимоги. Позивачкою ж сплачений судовий збір у розмірі 1331,20 грн., тобто лише за одну позовну вимогу немайнового характеру.

За таких підстав, позивачці необхідно сплатити судовий збір ще за дві позовні вимоги та надати суду відповідну квитанцію про сплату судового збору.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023р. у справі №758/5118/21.

Ключовим моментом при визначенні кількості вимог немайнового характеру є питання про те, що слід розуміти під термінопоняттям «вимога» та чи слід враховувати при його визначенні суб`єктний склад правовідносин, зокрема кількість відповідачів у справі.

У теорії цивільного процесуального права під позовом розуміють матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, звернену через суд у встановленій законом процесуальній формі, про захист його невизнаних, оспорюваних або порушених прав, свобод або інтересів. Виокремлюють три елементи позову: предмет, підставу та зміст. Під предметом позову розуміють матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, звернену через суд та стосовно якої останній має ухвалити рішення. Під підставою позову розуміють ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Під змістом прийнято розуміти спосіб судового захисту, за яким позивач звертається до суду.

Відповідно до частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднало декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні.

Можливість пред`явлення кількох окремих позовів є одним з аргументів, який дозволяє виснувати, що у цій справі має місце не одна вимога, а кілька вимог. І із цим пов`язаний і другий аргумент, який випливає із можливості подачі окремих позовів, а саме, якщо б позивач подавав окремі позови, то мав би сплатити судовий збір за кожний із них.

Водночас, ані ЦПК України, ані Закон України «Про судовий збір» не містять норм, які б дозволяли зробити висновок, що законодавець хоче встановити більш сприятливі наслідки у вигляді сплати судового збору у меншому розмірі для випадків, коли позивач об`єднує кілька вимог немайнового характеру в одному позові. Навпаки, підкреслюється, що судовий збір має бути сплачений за кожну немайнову вимогу окремо, якщо заявлено декілька немайнових вимог (абзац 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір»). Окрім того, національне законодавство не містить жодних випадків, коли б пільги щодо сплати судового збору пов`язувалися б із об`єднанням позовних вимог.

За таких підстав, позивачці (її представнику) слід усунути зазначені недоліки та подати до суду позовну заяву з дотриманням всіх вказаних вимог закону, в тому числі і зі сплатою судового збору у повному обсязі з за всі заявлені позовні вимоги задля дотриманням всіх вказаних вимог закону. Без усунення вищевказаних недоліків, суддя не може вирішити питання про відкриття провадження у справі.

З актуальними реквізитами для сплати вказаної суми судового збору позивачка може ознайомитися на офіційному веб-сайті Придніпровського районного суду м. Черкаси за покликанням https://pp.ck.court.gov.ua/sud2314/.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк на усунення недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

За таких обставин, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачці достатній час для усунення вищезазначених недоліків шляхом оформлення позовної заяви з дотриманням вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, та сплатою судового збору у повному обсязі.

На підставі викладеного вище та, керуючись ст.ст. 2, 12, 175, 177, 185 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту зі спадкового майна - залишити без руху.

Надати позивачці (її представнику) строк для усунення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити позивачці (її представнику), що у випадку неусунення вказаних недоліків позовна заява буде визнана не поданою та буде повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Придніпровського

районного суду м. Черкаси В.М. Скляренко