Провадження № 2/625/68/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2026 р. с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Скляренка М.О.,

за участі секретаря судового засідання Талавирі С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження питання про самовідвід судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Коломацького районного суду Харківської області із позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, який укладений між ним та відповідачкою 07 жовтня 2023 року, зареєстрований Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №457.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, датованого 11 лютого 2026 року, для розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу визначено суддю Коломацького районного суду Харківської області Лосєва Д.К.

16 лютого 2026 року суддею за допомогою засобів підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки ОСОБА_2 .

З отриманої відповіді за №2344467 від 16 лютого 2026 року, яка сформована засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

При розгляді питання про можливість прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з`ясувалося, що відповідачкою у вищевказаній справі є ОСОБА_2 , яка працює у Коломацькому районному суді Харківської області на посаді помічника судді цього ж суду Яковенка А.О. і на неї згідно відповідного наказу керівника апарату суду покладено тимчасове виконання обов`язків додаткового помічника судді Коломацького районного суду Харківської області Лосєва Д.К., з огляду на що та з метою забезпечення умов, за яких у будь-якої особи не виникали б сумніви у безсторонності та неупередженості суду, суддею Коломацького районного суду Харківської області Лосєвим Д.К. заявлено самовідвід у цій справі.

16 лютого 2026 року самовідвід, заявлений суддею Коломацького районного суду Харківської області Лосєвим Д.К. у цивільній справі №625/42/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, про що судом постановлено відповідну ухвалу і справу передано до канцелярії Коломацького районного суду Харківської області для проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, датованого 16 лютого 2026 року, для розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу визначено суддю Коломацького районного суду Харківської області Скляренка М.О., яким при розгляді питання про можливість прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі з`ясовано, що відповідачкою у вищевказаній справі є ОСОБА_2 , яка працює у Коломацькому районному суді Харківської області на посад і помічника судді цього ж суду Яковенка А.О. і на неї згідно відповідного наказу керівника апарату суду покладено тимчасове виконання обов`язків додаткового помічника судді Коломацького районного суду Харківської області Лосєва Д.К., з огляду на що, а також із метою забезпечення умов, за яких у будь-якої особи не виникали б сумніви у безсторонності та неупередженості суду, суддею Коломацького районного суду Харківської області Скляренком М.О. заявлено самовідвід у цій справі.

Суд, вирішуючи питання про самовідвід судді Скляренка М.О., а також взявши до уваги об`єктивне існування обставин, що послугували підставами для заявленого самовідводу, дійшов наступного.

За правилами, визначеними ст. 36 ЦПК України, суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу, зокрема, якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, або якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість або необ`єктивність.

Згідно ч.1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у ст.с.т. 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

У відповідності з ч.1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Приписами, закріпленими у ч.9 ст. 40 ЦПК України, визначено, що питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положеннями, закріпленими у п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів, передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У відповідності із усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, відображеною, зокрема, в рішеннях у справі Фей проти Австрії, Ветштайн проти Швейцарії, Пуллар проти Сполученого Королівства, Білуха проти України, наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

В рішеннях у справах Ветштайн проти Швейцарії та Ферантелі та Сантанжело проти Італії Європейським судом з прав людини висловлювалась позиція, згідно якої при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Де Куббер проти Бельгії, правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться.

В рішеннях у справах Ветштайн проти Швейцарії та Кастілло Альгар проти Іспанії Європейським судом з прав людини також зазначалось, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

Таким чином, сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та упередженості судді при розгляді справи, а відтак в майбутньому стане причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі та сумніву щодо реалізації права особи на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіра до незалежності судової влади буде підірвано.

Крім того, статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XI (чергового) з`їзду суддів України від 22 лютого 2013 року, передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Європейський суд з прав людини в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

В пункті 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року суд дійшов висновку про те, що: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій).

Як установлено Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27 липня 2006 року, «об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття».

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість. Іншими словами, як вже й зазначалося вище, - «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Як з`ясовано під час розгляду заявленого самовідводу, ОСОБА_2 , яка є відповідачкою у цивільній справі, працює в Коломацькому районному суді Харківської області на посаді помічника судді цього ж суду Яковенка А.О. і на неї згідно відповідного наказу керівника апарату суду покладено тимчасове виконання обов`язків додаткового помічника судді Коломацького районного суду Харківської області Лосєва Д.К.

Існування вищевказаних фактів, які послугували підставою заявлення самовідводу і повністю підтверджені під час вирішення питання про самовідвід судді, суд вважає достатніми для виникнення у сторонньої особи обґрунтованого сумніву в неупередженості судді, а тому самовідвід, заявлений суддею Коломацького районного суду Харківської області Скляренком М.О. у цивільній справі №625/42/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, є обґрунтованим і таким, що доцільно задовольнити.

За результатами системного тлумачення положень, закріплених у ст.ст. 40 та 41 ЦПК України, а також врахувавши ту обставину, що заявлений суддею Коломацького районного суду Харківської області самовідвід є обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, суд також дійшов висновку про необхідність передачі справи №625/42/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу до канцелярії суду для визначення іншого судді для її розгляду.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 41, 258-261 ЦПК України, суд

постановив:

Самовідвід, заявлений суддею Коломацького районного суду Харківської області Скляренком М.О. у цивільній справі №625/42/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Матеріали цивільної справи № 625/42/26 (провадження № 2/625/68/26) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати до канцелярії суду для визначення у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України, іншого судді для розгляду справи.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Скляренко