Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6601/25 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №274/6601/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б. в м. Бердичів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 від усього заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення сином повноліття.

В обґрунтування позову зазначала, що 11.09.2015 між сторонами був зареєстрований шлюб, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.09.2023, справа №274/3208/23. Вказувала, що від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю. Стверджує, що ОСОБА_2 аліменти нікому не платить, стягнення по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. Враховуючи вищевикладене просила задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.09.2025 та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його змінити, зменшивши розмір стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/5 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.09.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не посилаючись на будь-яке обґрунтування, задовольнив позовну заяву позивача, в той самий час ігноруючи норми чинного законодавства. Під час розгляду справи повноцінно не було досліджено докази долучені до відзиву, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на дитину, неповно встановлено обставини, які мають значення у справі, а також неправильно застосовано норми матеріального права. Зазначає, що 16.02.2024 відповідач вступив у шлюб з ОСОБА_6 . У шлюбі у подружжя народилась дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, відповідач наразі перебуває у другому шлюбі, забезпечує свою сім`ю та має на утриманні малолітню дитину, а також утримує дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Тобто, відповідач є єдиним членом своєї сім`ї, який отримує дохід і забезпечує належне її існування. Крім того, звертає увагу на те, що на грошовому утриманні у відповідача перебувають непрацездатні батьки ОСОБА_8 , 1956 р.н. та ОСОБА_9 , 1961 р.н. Зазначає, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 доходу відповідача може поставити його нову сім`ю у скрутне матеріальне становище. Враховуючи вищевикладене просить змінити рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2025 року, зменшивши розмір стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/5 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.09.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

19 січня 2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами той факт, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина у заявленому розмірі. Звертає увагу на те, що відповідач жодного підтвердження щодо власного доходу чи його відсутності не надано. Вказує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином зявляється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2023 року, справа №274/3208/23.

У сторін народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.02.2016.

Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, що не оспорюється сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 16.02.2024 ОСОБА_2 16.02.2024 уклав шлюб з ОСОБА_10 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 05.10.2024 ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки Управління роботи з особовим складом СБУ від 07.10.2025 за №11/6-5082 ОСОБА_6 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 29.01.2025 по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Договором оренди від 19.01.2025 підтверджується, що ОСОБА_6 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Орендна плата складає 16 000 грн (п.3.1 договору). Крім місячної ставки орендної плати орендар додатково сплачує вартість електроенергії та усі комунальні послуги по квитанціях та за показниками лічильників (п.3.4 договору).

Відповідно до відповіді №2087297 від 04.12.2025 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2025 року по 4 квартал 2025 року отримав дохід в розмірі 393 560,77 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач проходить військову службу, а отже отримує грошове забезпечення. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неспроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), зокрема останнім не надано суду доказів, що він здійснює утримання своїх непрацездатних батьків, як про це зазначено у відзиві. Також суд першої інстанції виходив з інтересів всіх дітей відповідача.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).

Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини 9 статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст. 183 СК України передбачено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімуму» прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Порядок проведення науково-громадської експертизи встановлюється на принципах соціального партнерства та затверджується Кабінетом Міністрів України. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

В Державному бюджеті прожитковий мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2025 року та на протязі 2025 року встановлений в розмірі 3 196 грн.

За загальним правилом батьки несуть рівні аліментні обов`язки щодо утримання дитини.

З цього випливає, що виплачувані одним із батьків аліменти мають складати лише половину суми, що має витрачатися на утримання дитини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, у змагальному процесі саме на позивача лягає тягар доведення обґрунтованості його вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості його заперечень.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалась на те, що дитина проживає з нею, а відповідач у свою чергу, проживає окремо, вихованням дитини не займається та частково приймає участь в утриманні дитини.

Аргументів щодо визначеного у позовній заяві розміру аліментів позивач в позовній заяві не наводить.

Будь-яких доказів про свій матеріальний стан ОСОБА_1 не надала.

Колегія суддів зауважує, що участь батьків в утриманні своїх дітей повинна бути рівнозначною, утримання аліментів з одного з батьків не має приводити до безпідставного збагачення іншого за їх рахунок, зважаючи на те, що відповідач отримує стабільний дохід.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що як зазначалося вище, сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004.

Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на встановлені обставини справи, виходячи з доходу ОСОБА_2 , буде достатнім для гармонійного фізичного і духовного розвитку дитини аліменти в розмірі 1/5 частини від доходу останнього, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

Визначений розмір аліментів на переконання колегії суддів дозволить зберегти баланс між потребами дитини та потребами відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначеного розміру аліментів з 1/4 до 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2025 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/5 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Павицька Т. М.

Судді Борисюк Р. М.

Шевчук А. М.