Справа № 523/2617/26
Провадження №2/523/3549/26
У Х В А Л А

12.02.2026 року м. Одеса

Суддя Пересипського районного суду м. Одеси Кремер І.О., розглянувши матеріали цивільної справи № 523/2617/26 за позовом ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свята Катерина Одеса» про стягнення заборгованості за договором оренди (найму) нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , фізична особа підприємець ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свята Катерина Одеса» про стягнення заборгованості за договором оренди (найму) нерухомого майна.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя доходить висновку, що розгляд вказаного позову не підсудний Пересипському районному суду міста Одеси з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Вирішуючи питання підсудності даної справи Пересипському районному суду м. Одеси судом встановлено наступне.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно ст. 2, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Територіальна підсудність це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі N 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Окрім того, постановою ВП ВС від 16 лютого 2021 року у справі N 911/2390/18 зроблено висновок про те, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин. Позиція Великої Палати ВС ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових. А тому, на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми виключної підсудності.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 просять суд стягнути з ТОВ «Свята Катерина Одеса» заборгованість у сукупному розмірі 119975,40 дол. США з орендної плати, що виникла з Договору найму (оренди) нерухомого майна № 012020 від 30.09.2020, а саме нежилих приміщень відділення банку, що знаходяться на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя, констатує, що нежилі приміщення відділення банку за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Пересипського районного суду м. Одеси, а за правилами виключної підсудності вирішення даного спору відноситься саме до територіальної юрисдикції (підсудності) Приморського районного суду м. Одеси.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що предметом даного позову є стягнення орендної плати за користування нежилими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 , суддя приходить до переконання, що розгляд даних позовних вимог Пересипському районному суду м. Одеси не підсудний, а тому, з метою дотримання встановлених законом правил територіальної юрисдикції, дана цивільна справа підлягає передачі для розгляду до суду за місцем знаходження нерухомого майна Приморського районного суду м. Одеси (65029, м. Одеса, вул. Балківська, 33).

Керуючись ст.ст. 2, 30, 31, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали цивільної справи № 523/2617/26 за позовом ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свята Катерина Одеса» про стягнення заборгованості за договором оренди (найму) нерухомого майна передати за підсудністю для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк.

Повний текст ухвали суду складено 16 лютого 2026 року.

Суддя Пересипського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер