Справа № 759/5872/23
Провадження №6/369/118/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Худинець Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, ОСОБА_2 (стягувач),

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року приватний виконавець Голяченко І.П. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Вимоги подання обґрунтовував тим, що у нього на виконанні перебуває виконавчий лист №759/5872/23, виданий 01 травня 2024 року Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості. Виконавче провадження відкрито ще в 2024 році. Виконавцем вживають дії щодо реального виконання рішення суду, але боржник неправомірно ухиляється від виконання судового рішення. З наявної інформації боржник ОСОБА_1 отримав закордонний паспорт, та може перетинати кордон України. Вважає, що така крайня міра примусового заходу як обмеження у праві виїзду за кордон змусить боржника виконати свої зобов`язання за судовим рішенням.

Просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без вилучення паспортного документа до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

У судове засідання приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. не з`явився. У своєму поданні виконавець просив розглядати у його відсутність та повідомити його про наслідки розгляду подання.

Відповідно до ст.441 ЦПК України розгляд подання здійснюється без виклику заінтересованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі зокрема виконавчих написів нотаріусів (пункт 3 частини 1 статті 3 закону).

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича знаходиться виконавче провадження ВП №75241580 по виконанню виконавчого листа №759/5872/23, виданого 01 травня 2024 року Святошинським районним судом міста Києва про:

«про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 1 761 390, 88 грн., послуги вантажного автомобільного транспорту - 2 350,00 грн., витрати на проведення звіту про оцінку КТЗ - 2 500,00 грн., моральної шкоди - 20 000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 420,00 грн.».

06 червня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем відкрито виконавче провадження №75241580.

Крім того, після відкриття виконавчого провадження, 06 червня 2024 року, керуючись вимогами статті 3, ч.3 статті 40, статті 45 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця; керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції У країни від 02.04.2012 року N?512/5, винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Матеріали справи не містять доказів коли саме боржнику направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Копії конвертів, що додані до клопотання (а.с.25-28) не підтверджують такої обставини. Так, з них не можливо встановити кому, куди та коли направлені ці листи. Перевірити зазначений трекінг також не можливо через сплив значного строку.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем 06 червня 2024 року прийнято постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 1 980 432,07 грн.

Відповідно до відповідей з банківських установ, у боржника наявні відкриті рахунки проте коштів для виконання постанови на рахунках недостатньо.

На запит приватного виконавця Державна фіскальна служба України надала інформацію, що юридичну особу або фізичну особу - підприємця знято з обліку у контролюючих органах 06.06.2024, 12.08.2024, 18.09.2024, 04.10.2024, 21.10.2024, 06.11.2024, 23.11.2024, 10.12.2024, 03.02.2025, 22.02.2025, 10.03.2025, 26.03.2025, 10.04.2025, 11.04.2025, 27.04.2025, 30.04.2025, 13.05.2025, 29.05.2025 приватним виконавцем направлено електронні запити до Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників - фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником - фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку (для фізичних осіб, які є самозайнятими особами), та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником - фізичною особою - підприємцем в податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця.

На запити приватного виконавця Державна податкова служба України надала відповідь, що інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на праві власності не зареєстровано жодного нерухомого майна.

06.06.2024 приватним виконавцем направлено запит до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держгеокадастру Київській області, Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з вимогою надати вичерпну інформацію про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником: ОСОБА_1 .

Відповідно до наданої відповіді з Головного управління Держгеокадастру у Київській області встановлено, що за ОСОБА_1 відсутні зареєстровані земельні ділянки.

Відповідно до наданої відповіді з Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці встановлено, що згідно наявних баз даних у Міжрегіональному управлінні та у територіальних органах, завдання і функції яких воно виконує, за ОСОБА_1 відповідно до зазначених у запиті критеріїв для пошуку технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, не обліковуються.

Відповідно до наданої відповіді з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів встановлено, що згідно з даними уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка та інші механізми, станом на дату надання відповіді за ОСОБА_1 не зареєстровані.

Згідно відповіді МВС України за ОСОБА_1 відсутні зареєстровані транспортні засоби.

Також, приватним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом N? 67 від 28.10.2006 року. Однак, шлюб розірвано 21 травня 2013 року на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області N? 307/124/13-ц від 30.04.2013.

14.08.2024, приватний виконавець своїм викликом зобов`язав боржника з`явитися до виконавця 30.08.2024, 10:00 за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Петропавлівська

Борщагівка, вул. Соборна, 10-Г, оф. 204, щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

14.08.2024 приватним виконавцем направлено вимоги до Міністерства оборони України з вимогою надати інформацію про місце проходження боржником військової служби та контактні дані відповідної військової частини.

Також, того ж дня, приватним виконавцем направлено вимогу до Військової частини НОМЕР_1 з вимогою надати інформацію про те, чи проходить боржник військову службу. 26.08.2024 приватним виконавцем, керуючись статтями 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», повторно винесено постанову про арешт коштів боржника.

06.06.2024, 14.08.2024, 25.09.2024, 30.09.2024, 15.10.2024, 14.11.2024, 19.11.2024, 25.02.2025, 21.03.2025, 09.04.2025, 30.04.2025, приватним електронні запити до Пенсійного фонду України про фізичних осіб боржників, які отримують пенсії, розмір їх пенсій та найменування органу Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває боржник, та інформацію про фізичних осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про їх останнє місце роботи.

Відповідно до наданої відповіді встановлено, що ОСОБА_1 отримував заробітну плату від військової частини НОМЕР_1 за останній звітній період 01.10.2022 року.

30.09.2024 Міністерство оборони України на запит приватного виконавця повідомило, що військовослужбовець ОСОБА_1 , сержант резерву запасної роти військової частини НОМЕР_2 військовій частині НОМЕР_1 23.08.2024 виключений із списків військової частини НОМЕР_3 та направлений до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного для подальшого проходження військової служби відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по строковій службі) N? 238 від 23.08.2024.

02.10.2024, приватним виконавцем, керуючись статтями 10, 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші дохо боржника, яку направлено для виконання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

29.10.2024 Військова частина НОМЕР_4 повідомила, що за наявними даними у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключений з військового обліку 01.09.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 , як такий що визнаний військово-лікарською комісією непридатним до військової служби.

14.11.2024 до офісу приватного виконавця надійшов лист від Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, в якому повідомлено, що постанова про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 ВП N? 75241580 від 02.10.2024 до виконання не прийнята, у зв?язку з відсутністю зазначеної особи серед особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

26.02.2025 приватним виконавцем направлено запит до Міністерства оборони України з вимогою надати вичерпну інформацію про те, чи значиться боржник безвісти зниклим або таким, що перебуває в полоні.

Щодо викликів виконавця, тому матеріали справи не містять доказів того, що боржник був належним чином повідомлений про час та місце виклику. Також за відсутності належного повідомлення про вихід виконавця за місцем проживання/перебування особи у певний час, не можна стверджувати про ухилення боржника від виконання зобов`язання. Акт про відсутність боржника підписаний лише виконавцем, перевірити наявні в ньому відомості не вбачається за можливе.

У акті про вихід виконавця від 22 квітня 2025 року не можливо встановити яким чином виконавцем встановлена особа, яка з ним спілкувалась, жодних свідків не вказано, вихід виконавця вже був о 20-00 годині вечора. Але відсутні в матеріалах докази, що виконавець завчасно повідомив боржника про вчинення ним виконавчих дій.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що виконавцем доказів, які б свідчили про те, що боржник має намір виїхати за межі України саме з метою уникнення від виконання виконавчого листа не надано. У поданні не викладено обставин та не зазначено доказів, на підтвердження того аргументу, що без обмеження у праві виїзду за межі України боржника, неможливо задовольнити вимоги стягувача за рахунок майна/коштів боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нею відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з п.5 ч. ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадян України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Крім того, виходячи із гарантій, передбачених ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини та відповідно до принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, обмеження свободи пересування має буди пропорційним, тобто державний виконавець має довести суду, що за існуючих у державного виконавця повноваженнях неможливо забезпечити реальне виконання рішення суду за рахунок менш обтяжливого зобов`язання, без обмеження основоположного та конституційного права боржника на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, наприклад - звернення стягнення на майно можливо лише за участю боржника.

Для позитивного вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно до вказаних норм законів необхідними елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових державних рішень та гарантій на вільне пересування особи.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Згідно з вимогами ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є факт його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі, і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби, неналежне повідомлення про виклик боржника тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені законом саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч зазначених вимог закону виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтвердженим матеріалами виконавчого провадження.

Посилання виконавця, що жодних дій по виконанню судового рішення боржник не здійснив, є безпідставними, враховуючи те, що виконавче провадження відкрито в 2024 році, а виконавцем періодично направляються запити та вчиняються інші дії. Інша інформація по виконавчому провадженню відсутня. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення подання виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Навіть сам по собі факт перетину кордону без доведення факту ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, не може бути достатньою підставою обмеження права боржника у виїзді за межі України. Тим більше сам по собі виїзд боржника за кордон та в`їзд в Україну без зазначення мети, не дає підстав для висновку, що такий виїзд буде здійснений боржником з метою ухилення від виконання рішення суду.

З урахуванням вказаних норм права та наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає, що за відсутністю доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон з метою ухилення від сплати боргу, та які б свідчили, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, - підстав для задоволення подання виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України немає.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», інформаційним лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року за №24-152/0/4-13, ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 447-453 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, ОСОБА_2 (стягувач) - відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 27 січня 2026 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ