Провадження №2/523/2255/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса цивільну справу № 523/16966/25 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку (суброгації) регресу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку (суброгації) регресу. Обґрунтовуючи вимоги поданого позову вказує на те, що 26.04.2024 року, о 15 год. 20 хв., гр. ОСОБА_2 , в м. Одеса, вул. Семена Палія, буд. 122, керуючи т/з «Mitsubishi Space Star» н/з НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху ліворуч не переконався у безпеці, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda» н/з НОМЕР_2 , котрий рухався в попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.1 «Правил дорожнього руху». Відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/7528/24 від 27.05.2024 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України.

Відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду справи № 523/8064/24 від 13.08.2024 року, ОСОБА_2 у порушення п. 2.9 а Правил дорожнього руху, о 16 год. 28 хв., рухаючись в м. Одесі по вул. Семена Палія, проти буд. 122, став учасником дорожньо-транспортної пригоди, та керував т/з «Mitsubishi Space Star» н/з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager Alkotest7510», серійний номер ARLM 0435. Результат огляду позитивний 2,62%.

В результаті зазначеної дорожньо транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Mazda 3» н/з НОМЕР_2 , яким керував та який належить ОСОБА_4 . Автомобіль, яким керував відповідач марки «Mitsubishi Space Star» н/з НОМЕР_1 був застрахований у ПрАТ «СК «Вусо» на підставі Полісу № 214656710 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.05.2023 року. Враховуючи наявність у відповідача полісу, власник пошкодженого автомобіля звернувся до ПрАТ «СК «Вусо» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Вартість матеріального збитку автомобіля марки «Mazda 3» н/з НОМЕР_2 згідно Страхового акту № 2362151-1 від 04.06.2024 року становила 16778,95 грн. ПрАТ «СК «Вусо» було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 в розмірі 16778,95 грн.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси у справі 523/8064/24 від 13.08.2024 року встановлено, що ОСОБА_2 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, перебував у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим у ПрАТ «СК «Вусо» виникло право зворотної вимоги до відповідачів, оскільки власником «Mitsubishi Space Star» н/з НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , яка передала вищевказаний транспортний засіб ОСОБА_2

26.12.2024 року між ПрАТ «СК «Вусо» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір № 26/12/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № 214656710 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.05.2023 року.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути солідарно із ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 витрати, пов`язані із завданою шкодою в порядку регресу у розмірі 16778,95 грн., сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн., 49 грн. 42 коп. за виготовлення адміністративних матеріалів, а також витрати на правову допомогу у розмірі 12793,30 грн.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 17.09.2025 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Позивач ФОП ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. Однак, подав до суду додаткові пояснення у справі в яких вказує на те, що жодною нормою закону або договору не передбачено, що у разі вчинення дорожньо-транспортної пригоди водієм, який не є власником та страхувальником цивільно-правової відповідальності та перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, власник транспортного засобу та страхувальник цивільно-правової відповідальності несе солідарну відповідальність з таким водієм. За встановлених обставин страховик має право на подання регресного позову безпосередньо до водія транспортного засобу. ОСОБА_3 вказує на те, що вранці 26.04.2024 року ОСОБА_2 звернувся до неї із проханням надати йому автомобіль для того, щоб він зміг поїхати на дачу, де перебував його батько та привезти останнього у місто. При цьому, ОСОБА_2 був абсолютно тверезим, не мав жодних ознак алкогольного сп`яніння, не виражав наміру вживати алкогольні напої, у зв`язку із чим ОСОБА_3 не мала жодних розумних підстав припускати, що він може повести себе настільки безвідповідально, дійти стану сп`яніння та вчинити дорожньо-транспортну пригоду за кермом її автомобіля. Окрім того, просив суд проводити розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК).

Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, 26.04.2024 року, о 15 год. 20 хв., гр. ОСОБА_2 , в м. Одеса, вул. Семена Палія, буд. 122, керуючи т/з «Mitsubishi Space Star» н/з НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху ліворуч не переконався у безпеці, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda» н/з НОМЕР_2 , котрий рухався в попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Причиною дорожньо транспортної пригоди стало порушення ОСОБА_2 вимог п. 10.1 ПДР.

З наявної в матеріалах справи копії Постанови Суворовськогое районного суду м. Одеси від 27.05.2024 року у справі № 522/7528/24 вбачається, що громадянина ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України за результатами вказаної дорожньо транспортної пригоди та накладено стягнення у вигляді адміністративного штрафу.

Відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду справи № 523/8064/24 від 13.08.2024 року, ОСОБА_2 у порушення п. 2.9 а Правил дорожнього руху, о 16 год. 28 хв., рухаючись в м. Одесі по вул. Семена Палія, проти буд. 122, став учасником дорожньо-транспортної пригоди, та керував т/з «Mitsubishi Space Star» н/з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager Alkotest7510», серійний номер ARLM 0435. Результат огляду позитивний 2,62%.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті зазначеної дорожньо транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Mazda 3» н/з НОМЕР_2 , яким керував та який належить ОСОБА_4 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_3 .

Судом встановлено, що автомобіль, яким керував відповідач ОСОБА_2 марки «Mitsubishi Space Star» н/з НОМЕР_1 був застрахований у ПрАТ «СК «Вусо» на підставі Полісу № 214656710 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.05.2023 року.

Власником автомобіля марки «Mitsubishi Space Star» н/з НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_4 .

Так, 21.05.2024 року ОСОБА_4 , з метою відшкодування заподіяної шкоди, звернулась до ПрАТ «СК «Вусо» із заявою про настання події та виплату страхового відшкодування, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даної заяви.

Вартість матеріального збитку автомобіля марки «Mazda 3» н/з НОМЕР_2 згідно Страхового акту № 2362151-1 від 04.06.2024 року становила 16778,95 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного документа.

ПрАТ «СК «Вусо» було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 в розмірі 16778,95 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Платіжної інструкції в національній валюті № 33547 від 04.06.2024 року.

26.12.2024 року між ПрАТ «СК «Вусо» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір № 26/12/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № 214656710 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.05.2023 року.

Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору № 26/12/2024 про відступлення права вимоги та Додатком № 1 до Договору № 26/12/2024 про відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.

Таким чином, до ФОП ОСОБА_1 перешло право вимоги щодо стягнення у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № 214656710 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.05.2023 року.

Згідно приписів абз. «А» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси у справі 523/8064/24 від 13.08.2024 року встановлено, що ОСОБА_2 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, перебував у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, на думку сторони позивача, у ПрАТ «СК «Вусо» виникло право зворотної вимоги до відповідачів, оскільки власником «Mitsubishi Space Star» н/з НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , яка передала вищевказаний транспортний засіб ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно приписів ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Аналіз змісту наведеного пункту Правил дорожнього руху і частини другої статті 1187 ЦК України у їх взаємозв`язку приводить до висновку, що коли особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа є володільцем транспортного засобу і буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стороною відповідача було подано до суду письмові пояснення в яких вказує на те, що вранці 26.04.2024 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 із проханням надати йому автомобіль для того, щоб він зміг поїхати на дачу, де перебував його батько та привезти останнього у місто. При цьому, ОСОБА_2 був абсолютно тверезим, не мав жодних ознак алкогольного сп`яніння, не виражав наміру вживати алкогольні напої, у зв`язку із чим ОСОБА_3 не мала жодних розумних підстав припускати, що він може повести себе настільки безвідповідально, дійти стану сп`яніння та вчинити дорожньо-транспортну пригоду за кермом її автомобіля.

Суд констатує, що матеріали справи не містять жодного належного доказу, який би підтверджував той факт, що на момент передачі автомобіля ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що свідчило про те, що власник автомобіля свідомо передала такий для користування особі, яка у зв`язку із перебуванням в стані алкогольного сп`яніння не мала права керувати таким транспортним засобом.

Враховуючи вищевикладене, закон не передбачає право страховика на звернення з регресною вимогою до власника транспортного засобу лише з підстави належності йому такого транспортного засобу, якщо останній не є особою, яка керувала транспортним засобом у стані сп`яніння та безпосередньо вчинила шкоду.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом не керувала, доказів її вини у спричиненні шкоди чи наявності інших передбачених законом підстав для покладання на неї регресної відповідальності позивачем не надано, позов у частині задоволення позовних вимог про стягнення із Замлачної завданих збитків в порядку регресу не підлягає.

Враховуючи, що позов у частині стягнення із власника завданих збитків в порядку регресу підлягає відмові, питання щодо витрат на правову допомогу та судових витрат підлягає вирішенню окремо, з урахуванням того, що ОСОБА_3 була неналежним відповідачем, що виключає солідарне стягнення таких витрат.

Водночас, вимоги позивача до водія ОСОБА_2 як винної особи є обґрунтованими та підлягають задоволенню в межах виплаченого страхового відшкодування.

Згідно приписів до ст.ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме із відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 16778,95 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з приписами ч.ч. 1 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи.

Суд констатує, що в матеріалах справи наявний Договір про надання правової (правничої) допомоги № 88 від 01.02.2024, укладений між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Трикоз Д.Є. та Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги, з якого вбачається, що вартість юридичних послуг складає 12793,30 грн.

У розумінні умов частин четвертої шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

Водночас, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядає конкретну справу і має визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Суд враховує, що хоча відповідач і не подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, доводів щодо неспівмірності витрат не заявляв, проте, як встановлено судом, правнича допомога, надана ФОП ОСОБА_1 складає 12793,30 грн., що вочевидь не відповідає вимогам обґрунтованості та співмірності сумі таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року справа № 686/5757/23 наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд також бере до уваги той факт, що матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із ОСОБА_2 підлягає стягненню у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 16778,95 грн, а також сплачений позивачем судовий збір, витрати за виготовлення адміністративних матеріалів у розмірі 49,42 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 279, 280 282 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. 41, 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку (суброгації) регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 16778 / шістнадцять тисяч сімсот сімдесят вісім / грн. 95 коп., витрати за виготовлення адміністративних матеріалів у розмірі 49 / сорок дев`ять / грн. 42 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 7000 / сім тисяч / грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211 / одна тисяча двісті одинадцять / грн. 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Учасники справи

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв`язку із періодичними відключеннями електроенергії в приміщенні Пересипського районного суду м. Одеси повний текст рішення суду виготовлено 16 лютого 2026 року.

Суддя Пересипського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер