ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 337/4084/24

провадження № 61-15584св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Сивова Яна Віталіївна, на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Гончар М. С., Кухар С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа-Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2018 року, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2020 року у справі № 337/1052/20 шлюб між сторонами у справі розірвано, після чого дитина постійно проживає разом з позивачем.

При цьому малолітній ОСОБА_5 має захворювання: «органічний психічний розлад ЗКМ 1 рівня аутистичної формальної поведінки, що приводять до соціальної дезадаптації».

Дитина неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, перебуває на обліку, потребує систематичної реабілітації за допомогою спеціалістів (психіатра, логопеда, психолога, дефектолога та інших).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2021 року з відповідачки стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина.

Станом на травень 2024 року відповідачка має заборгованість по аліментам у розмірі 22 860,25 грн.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 участі у вихованні та навчанні дитини не приймає, дозакладу дошкільної освіти жодного разу не приходила, досягненнями сина не цікавиться.

Останній раз відповідачка бачила дитину в серпні 2021 року.

Протягом тривалого часу відповідачка проживає у Польщі.

Позивач вважає, що відповідачка ухиляється від своїх батьківських обов`язків.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2025 року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлено факт ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та відсутність наміру виховувати власну дитину. При цьому суд встановив, що відповідачка не підтримує стосунків із сином протягом тривалого часу, не цікавиться його життям, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Череп М. О. звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником ОСОБА_6 , задоволено, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким у задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції, вказавши на те, що докази, надані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу як позбавлення батьківських прав.

При цьому суд зазначив, що необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Апеляційний суд прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування, який не містить обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, зазначивши, що суд першої інстанції не надав відповідну оцінку вказаному висновку, а отже, не дотримався вимог частини шостої статті 19 Сімейного кодексу України.

Водночас апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не врахував об`єктивні причини неможливості активної участі відповідачки у житті дитини, зокрема того, що у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України з весни 2022 року вона разом зі своєю матір`ю, яка є інвалідом другої групи і потребує постійного стороннього догляду, виїхала та проживає в Республіці Польща, а також існування між сторонами неприязних відносин, що негативно впливає на якість спілкування матері та дитини.

Суд апеляційної інстанції також прийняв до уваги, що позиція відповідачки при розгляді спору переконливосвідчить про небайдужість та інтерес ОСОБА_3 до дитинитабажання брати участь у її житті.

При цьому апеляційний суд зазначив, що відповідачка має брати більш активнуучасть у вихованні та утриманні своєї дитинита вважав наявними підставидля попередження її про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, сформовану представником ОСОБА_7 в системі «Електронний суд», на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати вказану постанову апеляційного судута залишити в силірішення судупершої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено судом апеляційної інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи та без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

03 лютого 2026 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

20 січня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 05травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстровано Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис №379.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2020 року у справі № 337/1052/20 шлюб між сторонами розірвано. При цьому суд встановив, що сторони припинили подружні відносини з червня 2019 року.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 мають малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 12 лютого 2019 року.

З червня 2019 року ОСОБА_5 постійно проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про фактичне проживання від 11 червня 2024 року голови правління ОСББ « Воронезька 16».

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2021 року у справі № 337/1637/21 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 .

Згідно з розрахунком заборгованості Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі від 20 березня 2024 року станом на 29 лютого 2024 року загальна сума заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 становить 22 860,25 грн.

Згідно з медичним висновком № 140/1 про дитину інваліда віком до 18 років та індивідуальної програми реабілітації дитини - інваліда № 141/2 від 15 березня 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання: «органічний психічний розлад ЗКМ 1 рівня аутистичної формальної поведінки, що приводять до соціальної дезадаптації».

Згідно з довідкою ГО «Центр соціальної та реабілітаційної допомоги «Прометей» № 29 від 24 травня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з листопада 2023 року відвідує ЦСРД «Прометей». Дитина проходить фізичну, соціальну реабілітацію та усі види корекційно-розвиткових занять. Зі спеціалістами центру підтримує зв`язок приходить до центру забирає дитину тільки батько. З матір`ю ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , спеціалісти центру не знайомі, за дитиною жодного разу вона не приходила, зв`язок не підтримує, не цікавиться розвитком сина.

Відповідно до довідки про надані реабілітаційні послуги та результати комплексної реабілітації від 30 листопада 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив курс реабілітації у період з 19 квітня 2023 року по 30 листопада 2023 року у відділенні комплексної реабілітації дітей з інвалідністю Хортицького районного Запорізького міського територіального центру соціального обслуговування.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району № 130 від 25 березня 2021 року встановлено порядок побачень ОСОБА_3 з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щовівторка та щоп`ятниці з 17:00 год до 18:30 год, щосуботи з 10:00 год до 12:00 год в присутності батька, в інші дні за домовленістю між батьками.

Згідно з висновком районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради № 21.01/03-30/813 від 21 жовтня 2024 року щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , 1994 року народження, відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаному висновку зазначено, що 30 вересня 2024 року спеціалістом відділу по Хортицькому району служби (управління) по справах дітей Запорізької міської ради вдалось зв`язатися з ОСОБА_3 , в ході бесіди з якою мати повідомила, що вона категорично проти позбавлення її батьківських прав, вона ніколи не відмовлялась від дитини та не має наміру відмовлятись. Також повідомила, що ніколи не заперечувала проти медичного обстеження дитини та завжди готова надати згоду в разі потреби на психіатричний огляд дитини, сплачує аліменти, висилає подарунки поштою, має бажання частіше спілкуватися з дитиною, але батько дитини постійно цьому перешкоджає.

ОСОБА_3 надала копії чеків щодо сплати аліментів та опису подарунків, які надсилала поштою для дитини.

ОСОБА_3 разом із матір`ю проживає в місті Люблін Республіки Польща. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , страждає захворюванням «Параноїдна шизофренія», перебуває на лікуванні багато років, має клінічні порушення сенсорики та сприйняття реальності, не може обходитися без сторонньої допомоги у повсякденному житті.

Відповідно до відповіді КНП «Обласного клінічного закладу з надання психіатричної допомоги» ЗОР м. Запоріжжя № 1233-дпв від 17 березня 2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на стаціонарному лікуванні з 19 червня 2019 року по 29 липня 2019 року з діагнозом: Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. З 30 липня 2019 року по 04 жовтня 2019 року з діагнозом: Шизофренія недиференційна.

Згідно з висновком спеціаліста-психолога за результатами психологічного обстеження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 09 грудня 2024 року, результати проведеного обстеження дитини ОСОБА_5 дозволяють стверджувати, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно нього не будуть травматичними обставинами для дитини (в процесі обстеження не виявлено емоційного зв`язку та прихильності ОСОБА_5 до матері ОСОБА_3 ) і не вплине на психологічне благополуччя ОСОБА_9 , бо він сприймає матір ОСОБА_3 як чужу, незнайому йому людину.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 26 квітня 2023 року у справі № 931/709/21).

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, враховуючи те, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього сина, про неможливість змінити поведінку матері у кращу сторону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, дійшов правильного висновку про необґрунтованість позову про позбавлення відповідачки батьківських прав.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги висновок районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради № 21.01/03-30/813 від 21 жовтня 2024 року, у якому орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , 1994 року народження, відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд апеляційної інстанції правильно вважав, що ОСОБА_3 не втратила інтересу до дитини, готова приймати участь у його вихованні та надавати матеріальну підтримку.

Разом із цим, колегія суддів Верховного Суду вважає, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, врахувавши обставини справи, обґрунтовано вважав, що відповідачку слід попередити про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши, що у разі неналежного виконання нею батьківських обов`язків у подальшому вона може бути позбавлена батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційним судом із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом попередньої інстанції висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Сивова Яна Віталіївна, залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов