УХВАЛА

10 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 335/13054/21

провадження № 61-1521ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович, Концерн «Міські теплові мережі», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дії приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною скаргою, в обґрунтування якої зазначала, що приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком А. Ю. протиправно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 19 травня 2025 року ВП № НОМЕР_5, зважаючи на те, що про існування відкритого виконавчого провадження вона дізналась після арешту її рахунку 20 травня 2025 року.

Вказувала, що списання коштів відбувалося з рахунку, на який надходять лише соціальні виплати, зокрема, пенсії по інвалідності, тому вважає, що арешт цих коштів є протиправним. Приймаючи постанову про арешт рахунку, приватний виконавець не довів, що він діяв відповідно до вимог законодавства в межах наданих йому повноважень. Крім того, під час дії воєнного стану і до його припинення припиняється звернення стягнення, зокрема, на пенсію.

Приватний виконавець неправомірно, на думку заявниці, одночасно з відкриттям виконавчого провадження 19 травня 2025 року виніс постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки на їх підставі стягнув з неї грошові кошти в сумі, що перевищувала заборгованість, визначену рішенням суду, безпідставно наклав арешт не лише у розмірі суми стягнення, а й з урахуванням витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця.

Вказувала, що у зв`язку з накладеними арештами вона не має можливості отримувати пенсію та соціальну допомогу на дитину - інваліда дитинства, які є єдиним джерелом їх існування.

Посилаючись на вказані обставини просила суд: визнати дії приватного виконавця Проценка А. Ю. протиправними та незаконними; скасувати постанову про відкриття провадження № НОМЕР_5 від 19 травня 2025 року; скасувати постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 19 травня 2025 року; скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 19 травня 2025 року; скасувати постанову про арешт кошів боржника від 19 травня 2025 року; зобов`язати приватного виконавця Проценка А. Ю. усунути порушені права та повернути незаконно списані з рахунку кошти в сумі 14 615,70 грн.

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 30 вересня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А. Ю. щодо накладення арешту на грошові кошти на рахунку, відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 , який призначений для виплати їй пенсії і пенсії її дитини - інваліда дитинства, та списання таких коштів з карткового рахунку, відкритого в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5.

Зобов`язав приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А. Ю. усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом скасування арешту грошових коштів на рахунку, відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 , які є виплатами її пенсії і її дитини - інваліда дитинства. В іншій частині скарги відмовив.

Запорізький апеляційний суд постановою від 17 грудня 2025 року апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А. Ю. - адвоката Іваниці О. О. задовольнив.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2025 року у цій справі в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А. Ю. щодо накладення арешту на грошові кошти на рахунку, відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 , який призначений, у тому числі, для виплати їй пенсії та пенсії її дитині, та в частині зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А. Ю. усунути порушення шляхом скасування арешту грошових коштів на рахунку, відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 , скасував та ухвалив в цій частині нову постанову, якою у задоволенні вказаних вимог скарги відмовив.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції не оскаржувалась та апеляційним судом не переглядалась.

03 лютого 2026 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року в указаній справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2022 року у справі № 335/13054/21 позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) в сумі 51 895,85 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору по 567,50 грн з кожного.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 05 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2022 року залишено без змін.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2022 року набрало законної сили 05 грудня 2023 року.

На виконання вказаного рішення суду 09 травня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя видав виконавчі листи.

19 травня 2025 року до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А. Ю. надійшла заява Концерну «Міські теплові мережі» про примусове виконання рішення суду та виконавчий лист № 335/13054/21, виданий Дніпровським районним судом міста Запоріжжя 09 травня 2025 року, про солідарне стягнення на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості у розмірі 51 895,85 грн та 567,50 грн судового збору щодо боржника ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А. Ю. від 19 травня 2025 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 з виконання виконавчого листа, виданого 09 травня 2025 року Дніпровським районним судом м. Запоріжжя у справі № 335/13054/21. Дана постанова була направлена ОСОБА_1 рекомендованим листом 20 травня 2025 року, що підтверджується списком АТ «Укрпошта» № 3122.

Також в межах зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем Проценком А. Ю. 19 травня 2025 року винесено постанову про розмір витрат виконавчого провадження, якою встановлено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження для боржника ОСОБА_1 в сумі 469,00 грн та постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 5 246,34 грн.

З метою виконання рішення суду, встановлення рахунків та в подальшому звернення стягнення на кошти боржника, приватним виконавцем направлено запит до Пенсійного фонду України щодо отримання пенсії, також запит до Державної фіскальної служби України щодо наявних рахунків боржника, Державної податкової служби України щодо отримання доходів та джерел отримання доходів, запит до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

Згідно з повідомленням Міністерства внутрішніх справ України на запит № 269604640 від 19 травня 2025 року, дані про зареєстровані за ОСОБА_1 транспортні засоби відсутні.

Відповідно до відповіді ДПС України на запит № 269604642 від 19 травня 2025 року, ОСОБА_1 отримує дохід від Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради.

Відповідно до відповіді ДФС України на запит № 269604643 від 19 травня 2025 року ОСОБА_1 на обліку в органах ДФС не перебуває.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України на запит № 269604596 від 19 травня 2025 року, ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 3 323,00 грн у Правобережному об`єднаному управлінні ПФУ м. Запоріжжя.

Також приватним виконавцем Проценком А. Ю. 19 травня 2025 року були зроблені запити до банківських установ на отримання інформації, що становить банківську таємницю, стосовно наявності та/або стану рахунків/електронних гаманців ОСОБА_1 .

Відповіді на цей запит матеріали виконавчого провадження не містять.

Постановою приватного виконавця Проценка А. Ю. від 19 травня 2025 року накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/ електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 58 178,69 грн.

Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , яке видано на ім`я ОСОБА_1 01 вересня 2021 року з терміном дії «Довічно», вона отримує пенсію по інвалідності 2 групи, загальне захворювання.

Крім того, ОСОБА_1 є отримувачем державної соціальної допомоги на дитину інваліда дитинства ОСОБА_5 , що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

На підтвердження доводів того, що кошти на арештованому рахунку є коштами, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, ОСОБА_1 надала виписки по картковому рахунку, відкритому в АТ «Ощадбанк», з яких вбачається, що з травня 2025 року на її рахунок надходили лише грошові кошти для виплати пенсії та соціальних виплат.

Згідно виписок по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 06 травня 2025 року зараховано соціальну матеріальну допомогу у сумі 734,15 грн, 08 травня 2025 року зараховано соціальну матеріальну допомогу у сумі 3 250,70 грн, 14 травня 2025 року зарахована пенсія у сумі 3 323,00 грн. Видача готівки востаннє мала місце 16 травня 2025 року у сумі 7 300,00 грн.

20 травня 2025 року встановлено арешт суми на рахунку - 58 178,69 грн, блоковані на рахунку кошти у сумі 8,86 грн списані з арештованого рахунку, стягнення за ВП №78123553, залишок до сплати 58 169,83 грн.

У червні 2025 року на рахунок було зараховано соціальну матеріальну допомогу у сумі 3 250,70 грн, соціальну матеріальну допомогу у сумі 734,15 грн та пенсію у сумі 3 323,00 грн. Всі кошти блоковані для забезпечення виконання документу про арешт.

У липні 2025 року на рахунок було зараховано соціальну матеріальну допомогу у сумі 3 250,70 грн, соціальну матеріальну допомогу у сумі 734,15 грн та пенсію у сумі 3 323,00 грн. Всі кошти блоковані для забезпечення виконання документу про арешт.

У серпні 2025 року на рахунок було зараховано соціальну матеріальну допомогу у сумі 3 250,70 грн, соціальну матеріальну допомогу у сумі 734,15 грн та пенсію у сумі 3 323,00 грн. Всі кошти блоковані для забезпечення виконання документу про арешт.

У вересні 2025 року на рахунок було зараховано соціальну матеріальну допомогу у сумі 3 250,70 грн, соціальну матеріальну допомогу у сумі 734,15 грн та пенсію у сумі 3 323,00 грн. Всі кошти блоковані для забезпечення виконання документу про арешт.

Згідно інформації АТ «Ощадбанк», наданої на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2025 року, на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок № НОМЕР_3 , який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_4 . Банківський рахунок використовується в тому числі і для зарахування соціальних виплат, що підтверджується випискою за поточним рахунком клієнта за період з 19 травня 2025 року по 11 вересня 2025 року. Також повідомлено, що на позабалансовому рахунку обліковується постанова про арешт коштів, яка винесена приватним виконавцем Проценком А. Ю. за ВП НОМЕР_5 від 19 травня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (частина друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути таку постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі, якщо банк не повідомив державного виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, то дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на цьому банківському рахунку та їх подальше списання не можна вважати протиправними.

Установлено, що наявна у матеріалах справи інформація АТ «Державний ощадний банк України» свідчить, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок № НОМЕР_3 , який використовується в тому числі і для зарахування соціальних виплат.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги в оскаржуваній частині, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що під час винесення постанов про накладення арешту коштів на рахунках боржника державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, оскільки не мав інформації, що відповідний рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , має спеціальний режим використання та призначений лише для отримання пенсії та/або на нього зараховується виключно пенсія.

При цьому апеляційний суд врахував, що постанова приватного виконавця Проценка А. Ю. про арешт коштів боржника від 19 травня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 містить застереження стосовно накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , - крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Зважаючи на встановлені у цій справі обставини, апеляційний суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А. Ю. щодо накладення арешту на грошові кошти на рахунку, відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 , який призначений, у тому числі, для виплати їй пенсії та пенсії її дитині, та в частині зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А. Ю. усунути порушення шляхом скасування арешту грошових коштів на рахунку, відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

У постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20), на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21), на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і є сукупністю заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. Виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором, повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей зазначити про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним. Стаття 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначає кошти, що складають заробітну плату як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Отже, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї, за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. Водночас на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не поширюється. Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем на підставі поданих боржником документів, які підтверджують статус коштів, та виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок. Отже, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника, що знаходяться на його рахунку та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалося виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».

Звертаючись до суду із скаргою на дії приватного виконавця, ОСОБА_1 не посилалась на те, що вона зверталася до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з грошових коштів, які є її пенсією, та надала виконавцю відповідні документи, однак у знятті арешту їй було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не довела, що зазначений нею у скарзі рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, які знаходилися на ньому, заборонено законом, про що вона повідомила виконавця.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо неврахування судом заборони стягнення на пенсію на час дії воєнного стану.

Порядок звернення стягнення на пенсію визначається розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція № 512/5).

Абзацом першим пункту 3 розділу X Інструкції № 512/5 передбачено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі.

Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження.

26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, у якому, зокрема, зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України:

- фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень;

- юридичні особи-боржники можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника такої юридичної особи, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації);

- визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Зміст припису, викладеного у пункті 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доводить, що Закон не встановлював додаткових заборон чи обмежень на вчинення виконавцем дій з накладення арешту на кошти боржника - фізичної особи на період до припинення або скасування воєнного стану на території України. Цим пунктом лише передбачено, що навіть в разі накладення арешту на кошти боржника - фізичної особи, ця особа може здійснювати видаткові операції за певних умов.

Водночас пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачав тимчасове (на період до припинення або скасування воєнного стану на території України) припинення звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Верховний Суд зауважує, що формулювання наведеного абзацу «…звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника» за змістом відсилає до назви розділу IX Закону України «Про виконавче провадження», який так само й називається «Звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника».

У цьому розділі містяться правові норми, які визначають умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок відрахування та розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, а також передбачено перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову.

Тобто у розумінні приписів цього розділу під зверненням стягнення мається на увазі саме списання (відрахування) коштів, що становлять заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Натомість правила, що регулюють питання накладення арешту на майно (кошти) боржника та зняття такого арешту, містяться в розділі VII Закону України «Про виконавче провадження», який має назву «Порядок звернення стягнення на майно боржника».

Норми цього розділу передбачають, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови, зокрема, про арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Отже, приписи розділу VII Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника є загальними правилами, а приписи розділу IX цього Закону про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - спеціальними, оскільки застосовуються лише у визначених випадках, зокрема у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, а також за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Щодо порядку вчинення виконавчих дій, врегульованих розділом IX Закону України «Про виконавче провадження», які полягають у зверненні стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, приписи пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачають їх тимчасове припинення, а саме на період до припинення або скасування воєнного стану на території України.

Безумовно, накладення арешту на кошти (майно) боржника є стадією виконавчого провадження - першим етапом звернення стягнення на майно боржника, питання про накладення якого виконавець вирішує під час відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного, ті застереження, що містилися в абзаці 9 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження не можна тлумачити у такий спосіб, що під час воєнного стану на території України припиняються усі виконавчі дії, оскільки це нівелюватиме принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, та призначення інституту виконавчого провадження.

Такому тлумаченню відповідає зміст абзаців 7, 8 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче

провадження», оскільки наведеними нормами права фактично передбачається можливість накладення арешту виконавцем на кошти боржника. Приписи, які б забороняли накладати арешт на грошові кошти (доходи) боржника, згаданий пункт не містить.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 29 вересня 2023 року у справі № 336/1212/23 (провадження № 61-6333св23), від 24 січня 2024 року у справі № 338/1549/21 (провадження № 61-9264св23), від 26 вересня 2024 року у справі № 338/1549/21 (провадження № 61-3603св24).

У абзаці 19 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Установлено, що приватним виконавцем Проценком А. Ю. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5 постанова про звернення стягнення саме на пенсію боржниці ОСОБА_1 не виносилася, а тому порушень пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем не допущено.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, щоправильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович, Концерн «Міські теплові мережі», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дії приватного виконавця.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко