Провадження № 2-о/947/62/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

представника заявника адвоката Онищук Г.А.

розглянувши за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Одеська Міська Рада, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м.Одеси, в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Онищук Г.А., 17.11.2025 подана заява про встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2025 року головуючим визначено суддю Луняченко В.О.

Ухвалою від 25.11.2025 року заява прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку окремого провадження.

У судовому засіданні заявник та його представник наполягали на задоволенні заяви та стверджували що заявник рідний син спадкодавця , у звязку із погіршенням стану здоров`я останнього у 2022 році , переїхав до квартири батька, піклувався за ним , проживаючи разом однією сім`єю до його смерті.

Представник заінтересованої особи Одеської міської ради, до судового засідання не з`явився, заяв по суті справи та клопотань не подавав.

За клопотанням представника заявника у судовому засіданні 04.02.2026 року були допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Як встановлено судом за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить з 27.02.2001 року на праві власності ОСОБА_2 , який є рідним батьком заявника, на момент смерті останнього були зареєстровані : сам ОСОБА_2 та його колишня дружина ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді вказаної квартири та єдиним спадкоємцем є його син ОСОБА_1 який звернувся із заявою про прийняття спадщини до Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі 03 липня 2025 року , однак , постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 серпня 2025 року йому було повідомлення що звернення відбулось після спливу встановленого законодавством шестимісячного строку на подання відповідної заяви та враховуючи факт реєстрації постійного проживання заявника за іншою ніж місце проживання спадкодавця адресою рекомендовано встановити факт проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини судом.

З пояснень свідків вбачається що після того як у ОСОБА_2 різко погіршився стан здоров`я у 2022 році його син ОСОБА_1 переїхав у квартиру до батька де постійно проживав до смерті ОСОБА_2 .

Даний факт підтверджується також Довідкою проживання ОСОБА_1 , у вказаний період, саме у квартирі АДРЕСА_2 , виданої виконавчим директором ЖБК «Центральний-16» 10.12.2025, який обслуговував вказаний будинок.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №887089 від 11.06.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 маючий першу групу інвалідності , безстроково, потребує постійного стороннього огляду.

За змістом Акту проведення обстеження сім`ї проведеного 08.08.2024 року відповідальні особи підрозділу з питань соціального захисту населення Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2 його сином ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , надається соціальна послуга у вигляді щоденного , постійного догляду на непрофесійної основі.

У звязку з виконанням постійного догляду на непрофесійної основі рішення Департаменту з соціальної політики Одеської міської ради від 12.09.2024 ОСОБА_1 призначено виплату компенсації соціальних послуг.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Звертаючись до суду із відповідною заявою ОСОБА_1 просив встановити факт постійного його проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2024 року у справі 688/2822/22 : « якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини».

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Заявник, звертаючись до суду із заявою вказував, що не був зареєстрованим разом зі спадкодавцем у спірному житловому будинку, проте до дня його смерті проживав разом із нею у спірному житловому будинку.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.

За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.

Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У даному випадку суд приходить до висновку що у судовому засіданні належними та допустимими доказами заявником та його представником доведено факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час відкриття спадщини, що є підставою для задоволення відповідної заяви та встановлення судом вказаного факту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. О. Луняченко