Єдиний унікальний номер 317/5748/25
Провадження № 2/317/281/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

за участі:

секретаря судового засідання Сидоренка І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 10.12.2025 відкрито спрощене провадження у справі.

09.01.2026 до суду надійшла заява представника позивача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. У даній заяві представник позивача повідомив суд про те, що відповідачем у повному обсязі погашена заборгованість за кредитними договорами № 01 і банк підтверджує факт відсутності заборгованості.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи учасники справи до суду не з`явились.

Дослідивши заяву та матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд із цим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10.04.2019 у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20) та від 09.09.2020 у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Оскільки представник позивача як на умову для закриття провадження посилається на добровільну сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором, однак не надає доказів сплати заборгованості, з яких суд міг би встановити дату сплати відповідачем заборгованості (до чи після відкриття провадження у справі), відсутні підстави для закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. При цьому суд ураховує, що доказування, у силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватись на припущеннях, а також те, що закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише у разі, якщо предмет спору став відсутній до відкриття провадження у справі.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про закриття провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Д.І. Сакоян