ПОСТАНОВА

іменем України

03 лютого 2026 року м. Кропивницький

справа № 398/1748/25

провадження № 22-ц/4809/447/26

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , законний представник малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чабан Ірина Володимирівна, на рішенняОлександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2025 року у складі судді Голосеніної Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі по тексту - ПрАТ «Страхова група «ТАС»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , законний представник малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

В обґрунтування позовної заяви посилалася на те, що 21 листопада 2024 року близько 06 год 00 хв у м. Олександрії по вул. Олексія Скічка навпроти будинку №119 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ChevroletAveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на неосвітленій ділянці дороги здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який рухався у попутному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув.

21.11.2024 за фактом дорожньо-транспортної пригоди слідчим Управлінням ГУНП в Кіровоградській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001333 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу ChevroletAveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220797908.

Вказувала, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди їй, як матері загиблого ОСОБА_5 , було завдано матеріальну та моральну шкоду.

Зазначала, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду, завдану ними у розумінні ст.ст.1166, 1187 ЦК України, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Вона є особою, яка за життя свого сина була на його утриманні та мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку та відносилась до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію ч.1 ст.1200 ЦК України.

Внаслідок загибелі сина ї також завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 48000 грн. Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача на її користь 112000 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника та 48000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 48000 грн 00 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чабан Ірина Володимирівна,подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову в частині стягнення з відповідача на її користь 112000 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Адвокат Москаленко В.Г., який діє в інтересах ОСОБА_2 , направив заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.170). Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 21 листопада 2024 року близько 06.00 год ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ChevroletAveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Олексія Скічка у м. Олександрії Кіровоградської області та навпроти будинку №119 допустив наїзд на ОСОБА_5 . У результаті наїзду ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Центральної міської лікарні м. Олександрії, де від отриманих травм помер.

Відповідно до висновку експерта від 30.12.2024 №23 отримані ОСОБА_5 тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Характер тілесних ушкоджень, їх розташування, наявність переломів дозволяє дійти висновку, що вказані тілесні ушкодження виникли при дорожньо-транспортній пригоді, а саме при зіткненні транспортного засобу з пішоходом. Зазначені тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Враховуючи локалізацію ушкоджень, їх характер, не можна виключити, що у момент нанесення ушкоджень ОСОБА_5 знаходився в горизонтальному або близькому до нього положенні (а.с.10-13).

21.11.2024 слідчим СУ ГУНП в Кіровоградській області внесено відомості про дане кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001333 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.13 зворот).

Постановою слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП в Кіровоградській області від 29.04.2025 кримінальне провадження від 21.11.2024 №0001333 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. У постанові зазначено, що згідно з висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 23.12.2024 №СЕ-19/112-24/15576-Іт, у даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ChevroletAveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п.п.12.2, 12.3 ПДР. Водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді застосуванням екстреного гальмування. У діях водія ОСОБА_2 не вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди (а.с.62-65).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ChevroletAveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220797908 (а.с.17).

Як убачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , його батьками були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.15). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с.23).

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, має 3 групу інвалідності загального захворювання, що підтверджується також довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №177458 (а.с.18).

Згідно з довідкою про доходи від 10.03.2025 № 4781 8977 0679 2717 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області (м. Олександрія та Олександрійський район) та отримує пенсію по інвалідності, яка за період з березня 2024 року по березень 2025 року склала 35738,00 грн (а.с.19).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 06.03.2025 №117 ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , та вони вели спільне господарство (а.с.20).

Як убачається з акту, складеного за участю сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_1 перебувала на утриманні як пенсіонер та інвалід у свого сина ОСОБА_5 , оскільки її дохід (пенсія) була меншою, ніж необхідні витрати (а.с.21).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в оскаржуваній частині суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачкою належними та допустимими доказами не доведено, що її син ОСОБА_5 надавав їй допомогу, яка, у свою чергу, була основним і постійним джерелом її існування.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою ( висновок Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2022 року в справі № 304/936/19).

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Статтею 202 СК України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц).

Крім того, аналіз положень частини першої статті 1200 ЦК України свідчить про те, що право на відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого мають як ті непрацездатні особи, що перебували на утриманні потерпілого, так і ті, які мали право на одержання від нього утримання.

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №577/1316/20-ц (провадження №61-7108св21) зазначено, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що встановити, що потерпілий був офіційно працевлаштований неможливо, а позивач є непрацездатною особою і отримує пенсію, яка на момент смерті сина у березні 2017 року становила 1501,65 грн, тобто перевищувала встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (1247 грн). Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, провадження №61-2386сво19, під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Отже, у справі, яка переглядається, апеляційний суд, встановивши, що позивачка є непрацездатною особою, передчасно відмовив у задоволенні позову про відшкодування шкоди відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з підстав отримання позивачем пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, оскільки саме по собі отримання пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум, не свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі. При цьому суд надав оцінку доказам у контексті з`ясування питання, чи перебувала позивачка на утриманні потерпілого на момент його смерті, проте відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13 березня 2019 року у справі №643/207/16, провадження №61-33638св18; від 06 травня 2020 року у справі №742/554/19-ц, провадження №61-20355св19; від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19-ц, провадження №61-320св20, які судом апеляційної інстанції безпідставно не враховано.

У постановах Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі №279/1688/22 (провадження №61-11284св22), від 15 березня 2023 року у справі №272/463/22 (провадження №61-12588св22) у подібних правовідносинах, на які посилається заявниця у скарзі, суди першої та апеляційної інстанцій, відмовивши в позові, керувалися тим, що позивачка як матір загиблого сина не перебувала на його утриманні, оскільки останній не працював, інформацію про його доходи не надано суду, а розмір пенсії позивачки перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Верховний Суд у вказаних справах, скасувавши судові рішення та передавши справи на новий розгляд, керувався тим, що неможливість встановити реальний дохід померлого працездатного сина не може впливати на право непрацездатної матері на отримання відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, за умови, що вона, хоч і не була на день смерті на його утриманні, проте мала право на одержання від нього утримання відповідно до статті 1200 ЦК України, що мають встановити суди на підставі всіх доказів, наданих позивачкою.

У вказаних вище постановах від 01 березня 2023 року у справі №279/1688/22 (провадження №61-11284св22), від 15 березня 2023 року у справі №272/463/22 (провадження №61-12588св22) Верховний Суд зазначив, що суди безпідставно не взяли до уваги докази непрацездатності матері, син якої загинув, та не врахували обов`язок працездатних дітей утримувати своїх непрацездатних батьків, отже, докази того, що мати мала право на одержання утримання від працездатного сина, з урахуванням проблем з її здоров`ям та потреби у сторонній допомозі, попри те, що її пенсія за віком перевищувала розмір прожиткового мінімуму доходів осіб, які втратили працездатність, а розмір доходу сина неможливо встановити через відсутність доказів цього доходу або відсутність доказів його працевлаштування.

Колегія суддів зауважує, що суди у справах чутливої та соціально орієнтованої категорії повинні враховувати, що за змістом статті 3 Конституції України утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Встановлено, що мати загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_1 має 3 групу інвалідності, на час загибелі сина досягла пенсійного віку (62 роки) та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області (м. Олександрія та Олександрійський район) (а.с.18, 19).

Враховуючи викладене вище апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази, які не спростовані відповідачем та підтверджують право ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в частині відмови у стягненні страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника,та ухвалити нове про задоволення позову у цій частині та в частині розподілу судових витрат та ухвалення нового про стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 112000 грн 00 коп страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача в дохід держави підлягає стягненню понесені судові витрати за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги по справі у загальному розмірі 6056 грн.

Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 зазначено, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

ОСОБА_1 заявлено про компенсацію витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 24224 грн. На підтвердження таких витрат на правничу допомогу надано: копію договору про надання правничої допомоги від 14 лютого 2025 року №Ж217, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Центр допомоги при ДТП «Автопоміч» та ОСОБА_1 , детальний розрахунок робіт (наданих послуг) від 12 березня 2025 року на суму 24224 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Чабан І.В. (а.с.25-26,30, 32-33).

Клопотань щодо зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції матеріали справи не містять.

Враховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи судом першої інстанції, а також беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, апеляційний суд вважає, що вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу слід задовольнити та стягнути 24224 грн, що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чабан Ірина Володимирівна, задовольнити.

РішенняОлександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2025 року скасувати в частині відмови у стягненні страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника,та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині, та в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Берестейська, 65) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 112000 (сто дванадцять тисяч) грн 00 коп страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Берестейська, 65) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24224 (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Берестейська, 65) в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2026 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко