УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 367/4068/17

провадження № 61-10241св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів, Національний природний парк «Голосіївський», Київська обласна рада,

розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єгоров Богдан Станіславович, на постанову Київського апеляційного суду від 14 липня 2025 року у складі колегії суддів Соколової В. В., Невідомої Т. О., Поліщук Н. В. у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів, Національний природний парк «Голосіївський», Київська обласна рада, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів, Національний природний парк «Голосіївський» (далі - НПП «Голосіївський»), Київська обласна рада, в якому просив витребувати з незаконного володіння відповідача на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером :01:042:0108, площею 0,15 га.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2094/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 » затверджено проєкт землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,15 га.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 9922134.

10 лютого 2011 року на підставі договору купівлі-продажу спірну земельну ділянку придбав ОСОБА_1 , про що у державному акті зроблено відмітку про перехід права власності.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2014 року у справі № 367/802/13 залишено без змін рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2013 року в частині визнання недійсним зазначеного рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2094/25-5.

У вказаній справі суди встановили, що спірна земельна ділянка розташована поза межами смт Коцюбинське, оскільки на момент прийняття рішення про її передачу у власність межі населеного пункту в установленому законом порядку визначені не були. Внаслідок цього Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження щодо розпорядження землями за межами населеного пункту, а прийняте нею рішення не відповідало вимогам земельного законодавства.

Отже, преюдиційним є факт передачі земельної ділянки у власність першому набувачеві на підставі рішення органу місцевого самоврядування, який не був уповноважений розпоряджатися відповідною землею.

Указом Президента України від 01 травня 2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» територію парку розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених засаджень «Київзеленбуд», зокрема кварталів Святошинського лісництва, до яких віднесено територію, на якій розташована спірна земельна ділянка.

Згідно з інформацією органів земельних ресурсів та матеріалами лісовпорядкування, спірна земельна ділянка розташована у межах 101 кварталу та належить до земель лісогосподарського призначення, які віднесені до земель природно-заповідного фонду НПП «Голосіївський».

Оскільки спірна земельна ділянка вибула з державної власності поза волею її належного розпорядника - Кабінету Міністрів України, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, наявні правові підстави для її витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

З огляду на правовий режим земель лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, а також на встановлений судами факт перевищення повноважень органом місцевого самоврядування при їх передачі, обставини набуття спірної земельної ділянки виключають добросовісність набувача та дають підстави для витребування земельної ділянки незалежно від кількості подальших переходів права власності.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ірпінський міський суд Київської області у складі судді ОСОБА_3 рішенням від 30 травня 2024 року у задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням вимог ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» підлягає розгляду як порушення права власності держави або відповідної територіальної громади, яке не пов`язане з позбавленням власника володіння земельною ділянкою, навіть у разі державної реєстрації за іншою особою права приватної власності на таку ділянку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права є звернення до суду з негаторним позовом у порядку, визначеному статтею 391 ЦК України, з метою усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного призначення шляхом її повернення власникові.

Отже, вимога прокурора про витребування спірної земельної ділянки не є належним способом захисту права власника на земельну ділянку природно-заповідного фонду, оскільки у цій категорії справ порушене право має захищатися шляхом повернення земельної ділянки її власнику в порядку пред`явлення негаторного позову.

Київський апеляційний суд постановою від 14 липня 2025 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України задовольнив.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2024 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов задовольнив.

Витребував із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером :01:042:0108, площею 0,15 га.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення та розташована на території об`єкта природно-заповідного фонду - НПП «Голосіївський», а тому її розпорядником є Кабінет Міністрів України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію, відповідно до якої вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку статті 387 ЦК України є належним та ефективним способом захисту права державної власності.

Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять суспільний інтерес, а протиправні дії органу місцевого самоврядування, спрямовані на вибуття земельної ділянки з володіння держави, такому інтересу не відповідають.

Держава, в інтересах якої прокурор звернувся з позовом, не є фактичним володільцем спірної земельної ділянки, однак як власник має право на її витребування від особи, яка незаконно володіє нею.

Таким чином, порушене право держави підлягає захисту саме шляхом витребування земельної ділянки з володіння кінцевого набувача. У разі задоволення позову про витребування статус володільця буде відновлено за державою.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо неналежності обраного прокурором способу захисту та необхідності звернення з негаторним позовом.

Крім того, враховуючи встановлений судовим рішенням у справі № 367/802/13 факт незаконності вибуття земельної ділянки з державної власності, витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача в порядку, передбаченому ЦК України, є пропорційним заходом втручання у право власності.

Вирішуючи питання щодо застосування наслідків спливу позовної давності, про що було заявлено відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів встановила, що Кабінет Міністрів України довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила, з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у цій справі, тобто у липні 2017 року, що підтверджено поясненнями Кабінету Міністрів України, а матеріали справи не містять доказів на спростування цих обставин.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У серпні 2025 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 14 липня 2025 року, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2024 року залишити в силі.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15, від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 та у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 923/129/17, від 02 листопада 2022 року у справі № 685/1008/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 483/2263/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статей 388, 390 ЦК України у новій редакції в подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, апеляційний суд належним чином не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивував тим, що прокурор не навів належного обґрунтування підстав для звернення до суду в інтересах Кабінету Міністрів України, не надав доказів того, що Кабінету Міністрів України було відомо про порушення прав держави, та що цей орган, незважаючи на таке знання, не здійснив їх захист у розумний строк.

Крім того, прокурор до звернення до суду не повідомив відповідний суб`єкт владних повноважень про намір пред`явити позов в його інтересах.

Апеляційний суд повинен був з`ясувати питання наявності конкретного порушеного права (інтересу), а також встановити, який саме державний орган уповноважений здійснювати функції розпорядження спірною земельною ділянкою, зокрема з урахуванням адміністративно-територіальної належності земельної ділянки до відповідної адміністративної одиниці (Київської міської державної адміністрації чи Київської обласної ради).

Також суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статей 256, 257 ЦК України та формально підійшов до вирішення питання про наслідки спливу позовної давності, оскільки, на думку заявника, органи прокуратури дізналися про порушення земельного законодавства посадовими особами Коцюбинської селищної ради ще у 2009 році, що підтверджується листом КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 18 березня 2009 року.

Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України (у редакції, чинній з 12 березня 2025 року) не допускається витребування майна на користь держави після спливу десяти років з дня набуття права власності добросовісним набувачем за відплатним договором.

Водночас, згідно з положеннями статті 390 ЦК України (у відповідній редакції), суд ухвалює рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду.

З урахуванням наведеного заявник вважав правильним висновок суду першої інстанції про те, що вимога прокурора про витребування спірної земельної ділянки не є належним способом захисту права власності на земельну ділянку природно-заповідного фонду, оскільки у цій категорії справ захист порушеного права має здійснюватися шляхом повернення земельної ділянки її власнику в порядку пред`явлення негаторного позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 14 серпня 2025 рокувідкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Ірпінського міського суду Київської області.

29 серпня 2025 року матеріали справи № 367/4068/17 надійшли до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинення касаційного провадження у справі.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частині другій статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 18 квітня 2025 року передав справу № 367/8835/16-ц за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до власника земельної ділянки, треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, НПП «Голосіївський», про витребування земельної ділянки на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини четвертої статті 403 ЦПК України для відступлення від правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 січня 2019 року у справах № 911/3312/17 та № 911/3447/17, а також від 26 лютого 2020 року у справі № 911/3315/17, щодо належності обраного прокурором способу захисту - витребування земельної ділянки.

Колегія суддів зазначила, що зайняття земельної ділянки лісогосподарського призначення, розташованої на землях природно-заповідного фонду, з порушенням вимог ЗК України слід розглядати як порушення права власності держави чи територіальної громади, яке не пов`язане з позбавленням володіння. За такого підходу вимогу про повернення земельної ділянки необхідно розцінювати як негаторний позов.

18 червня 2025 року Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу про прийняття до розгляду цивільної справи № 367/8835/16-ц (провадження № 14-50цс25), у межах якої має бути сформульовано правовий висновок щодо належного способу захисту права власності держави або відповідної територіальної громади на земельні ділянки лісогосподарського призначення, розташовані на землях природно-заповідного фонду та зайняті з порушенням вимог земельного законодавства, зокрема щодо застосування віндикаційного чи негаторного позову.

Правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин у справі № 367/8835/16-ц.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 367/8835/16-ц (провадження № 14-50цс25).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 367/4068/17 за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів, Національний природний парк «Голосіївський», Київська обласна рада, про витребування майна з чужого незаконного володіння до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 367/8835/16-ц (провадження № 14-50цс25).

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко