Справа № 630/1558/25
Провадження № 2/630/95/26
09 лютого 2026 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О.,
за участю секретаря Нерубацької А.О.,
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, 20 серпня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №765809615, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Кредит надається у безготівковій формі, шляхом перерахування кредиту на платіжну картку. Первісним кредитором зобов`язано виконано шляхом перерахування відповідачу кредитних коштів, відповідачем зі свого боку зобов`язання не виконані.
28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно якого було відступлено право вимоги, зокрема і за кредитним договором, укладеним з відповідачем.
20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 20102022, згідно якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.
В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором представник позивача просив суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху з огляду на те, що позивачем викладено обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги до ОСОБА_1 з приводу неналежного виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором № 765809615 від 20 серпня 2021 року. В той же час, позивачем надано докази, укладення кредитного договору № 765809615 від 20 серпня 2021 року з ОСОБА_2 , перерахування йому грошових коштів за вказаним договором.
Суд звернув увагу позивача на невідповідність викладу обставин, якими обгунтовуються позовні вимоги, доказам, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та рекомендує уточнити до кого саме мають бути заявлені вимоги чи надати належні докази на обґрунтування заявлених вимог.
Представник позивача вказані недоліки не усунув та наполягав на відкритті провадження, що зазначено в заяві про усунення недоліків від 04 грудня 2025 року.
Ухвалою суду від 05 січня 2026 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача Незамай А.Д. в судове засідання не з`явився, в позові зазначила, що не заперечує проти розгляду справи без участі представника позивача та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання.
В судове засідання відповідач ОСОБА_3 був викликаний шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки. Поштовий конверт з позовною заявою з додатками, судовою повісткою на ім`я ОСОБА_3 повернувся без вручення з відміткою «за закінченням строку зберігання». Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов ним не поданий. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.
Представник позивача стверджує, що 20 серпня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 765809615.
Разом з тим, представником позивача надано договір кредитної лінії № 765809615, укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_2 . Тобто особою, прізвище якого відрізняється від прізвища відповідача.
Вказаний договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з наданої копії договору, позичальником зазначено саме ОСОБА_2 та одноразовий ідентифікатор для підписання договору належить ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму (Постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16 грудня 2020 р. у справі №561/77/19).
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Договір про споживчий кредит підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.
Висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові у справі №524/5556/19 від 12 січня 2021 року.
Разом з тим, ані Договір кредиту, ані матеріали справи не містять даних про надання Позикодавцем відповідачу ОСОБА_1 одноразового ідентифікатору, за допомогою якого було підписано договір кредитної лінії.
В паспорті споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 765809615 від 20 серпня 2021 року споживачем зазначено також ОСОБА_2 .
Таким чином позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт укладання договору кредитної лінії № 765809615 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 , до якого заявлено вимогу про стягнення заборгованості.
На підтвердження виконання умов кредитного договору та перерахування коштів відповідачу ОСОБА_1 позивач не надав жодного доказу.
Згідно п.2.1 Договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 7000, 00 грн. на умовах строковості,зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов Договору, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ». Позивачем не надано інформації про рахунок відповідача, відкритий для зарахування коштів за договором позики та підтвердження перерахування таких коштів
Однак даних на підтвердження належності вказаної картки саме відповідачу ОСОБА_1 не надано, тому з наданої довідки неможливо однозначно встановити, що саме ОСОБА_1 зараховано кредитні кошти.
На підтвердження наявності заборгованості відповідача представник позивача склав розрахунки заборгованості з боку ОСОБА_1 , проте які данні використовувались при складенні даних розрахунків позивачем невідомо.
Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 42 розділу III Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Правова позиція щодо первинних документів відображена в постанові Верховного Суду України від 14 червня 2018 року в справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.
Позивач звертаючись з даним позовом до суду, повинен був отримати від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» первинні документи, які підтверджують розмір заборгованості по кредитному договору. Але процесуального обов`язку щодо подання усіх необхідних доказів разом з позовною заявою позивачем не дотримано.
Отже, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» умов договору кредитної лінії № 765806915 в частині надання позикодавцем кредиту позичальникові у розмірі 5000,00 грн., то відповідно і не доведено виникнення у відповідача обов`язку з повернення позики та сплати процентів.
Наданий представником позивача розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів цей розрахунок взагалі було здійснено.
Таким чином, надані позивачем платіжна інструкція та розрахунок заборгованості не можна вважати допустимим доказами виникнення та існування заборгованості, оскільки вони не є первинними документами.
До позовної заяви позивач не додав жодного іншого первинного бухгалтерського документа, у тому числі не надано підтверджуючих даних про те, що обумовлені Договором кредиту грошові суми були перераховані на користь відповідача.
28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно якого було відступлено право вимоги, зокрема і за договором кредитної лінії № 7 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 20102022, згідно якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.
Таким чином, позивачем викладено обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги до ОСОБА_1 з приводу неналежного виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором № 765809615 від 20 серпня 2021 року.
Але суд бере до уваги, що 20 серпня 2021 року укладено договір кредитної лінії № 765806915 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ОСОБА_2 , тому і право вимоги перейшло саме до ОСОБА_2 який є позичальником.
Разом з тим, з наданих документів вбачається, що ТОВ «ФК ЄАПБ» від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 765809615 від 20 серпня 2021 року.
Таким чином, позивачем заявлено вимоги до ОСОБА_1 , про що свідчить виклад обставин на обґрунтування заявлених вимог, але не надано докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Первісним кредитором вказаних документів надано не було.
Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ураховуючи вищенаведений аналіз поданих позивачем доказів, приписів чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, які є обов`язковими до застосування, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що правопопередниками позивача на користь відповідача були перераховані грошові кошти.
З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором кредитної лінії № 765806915, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 88, 526, 530, 610, 611, 612, 625-627, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 83, 263, 265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики - відмовити.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», 4, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1

Суддя О. О. Малихін