Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2026 Справа №607/13177/25 Провадження №2/607/1227/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Лазоренко Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Мулявки Назара Олеговича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» про розірвання договору та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 (далі позивач) адвокат Мулявка Назар Олеговичзвернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» (далі відповідач, ТОВ «Бриня Авто»), у якому просить: розірвати договір комісії на надання послуг №45308 від 14.11.2024, що укладений між ТОВ «Бриня Авто» та ОСОБА_1 ; стягнути з ТОВ «Бриня Авто» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 493131,00 грн; стягнути з ТОВ «Бриня Авто» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позову вказано, що 14.11.2024 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» було укладено договір комісії на надання послуг №45308. Відповідно до умов договору та акту прийому-передачі грошових коштів від 24.11.2024, що є невід`ємною частиною договору комісії, позивачем було сплачено відповідачу готівкові кошти в розмірі 2400,00 доларів США та 7370,00 Євро. За вказані кошти відповідач взяв на себе зобов`язання надати послуги із підбору, придбання, перевезення та розмитнення транспортного засобу. Окрім цього, позивачем було сплачено на рахунок відповідача 10250,00 грн, як авансовий платіж за послуги по підбору автомобіля. Також позивачем на рахунок ФОП ОСОБА_2 , який значиться як директор ТОВ «Бриня Авто», було сплачено 25140,00 грн, як оплату за доставку автомобіля та проведення сертифікації. Станом на дату звернення до суду відповідач не забезпечив передачу транспортного засобу позивачу та всіх необхідних документів, які надають право останньому розпоряджатись таким, в тому числі оформити право власності. Відтак відповідач ухилився від обов`язку виконувати умови договору комісії, що призвело до порушення прав позивача та виникнення спору щодо розірвання такого договору комісії та повернення сплачених ним на користь відповідача грошових коштів у загальному розмірі 2400,00 доларів США, 7370,00 Євро та 35390,00 грн, що станом на момент звернення до суду відповідно до встановленого курсу НБУ на 20.06.2025 (1 дол. США= 41,79 грн) становить 100296,00 грн, (1 Євро= 48,50 грн) становить 357445,00 грн та 35390,00 грн, разом 493131,00 грн.

14.05.2025 позивачем засобами мобільного зв`язку було надіслано заяву про розірвання укладеного з відповідачем договору та повернення коштів у зв`язку з невиконанням умов договору з боку відповідача. 22.05.2025 було отримано лист №22/05/25/1 від директора ТОВ «Бриня Авто», в якому зазначено зобов`язання повернути кошти протягом шести календарних місяців.

Позивачем було подано заяву до органів поліції про вчинення кримінального правопорушення у зв`язку із шахрайськими діями посадових осіб ТОВ «Бриня Авто», у яких наявні ознаки складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 364-1 КК України. Автомобіль, який мав бути придбаний позивачем в ТОВ «Бриня Авто», призначався для службових поїздок, оскільки позивач є діючим військовослужбовцем. Відповідно, через неправомірні дії/бездіяльність посадових осіб ТОВ «Бриня Авто» понад 6 місяців позивач залишається без транспортного засобу та не має можливості повноцінно виконувати свої службові обов`язки. Оскільки на зазначені вимоги відповідач не надав ані транспортного засобу із всіма необхідними документами, що підтверджують право власності та дають змогу на його оформлення (п. 4.5. договору комісії), ані сплачених коштів (п. 4.6. договору комісії) відповідачем повернено не було, то вказаний договір комісії підлягає розірванню, а кошти - поверненню, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Окрім матеріальної шкоди, позивачу було завдано значної моральної шкоди. Оскільки останній був вимушений приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, залишився без автомобіля, який йому був необхідний, що ускладнило його життя та виконання обов`язків як військовослужбовця, багаторазово звертався до відповідача, як усно так і письмово, звертався за юридичною допомогою. Крім того, позивач часто переїздив у зв`язку із службовою необхідністю та вимушений був окремо винаймати автомобіль. Унаслідок неправомірних дій відповідача погіршився і фізичний стан позивача, останній почав відчувати головні болі, підвищення тиску, нервове напруження. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 50000,00 грн.

Ухвалою судді від 08.07.2025 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання 05.02.2026 не з`явились. Представник подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. В усіх попередніх судових засіданнях представник позивача позов підтримував.

Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник відповідача ТОВ «Бриня Авто» в усі судові засідання, в тому числі 05.02.2026, не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неприбуття в судове засідання не повідомив. А тому, відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 10.00 год. 12.02.2026.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

14.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» (Комісіонер) та ОСОБА_1 (Комітент) уклали договір комісії на надання послуг №45308.

Відповідно до п.1.1. договору комітент доручає, а комісіонер зобов`язується від свого імені, але за рахунок та в інтересах комітента здійснити правочини з надання послуг щодо підбору, придбання, перевезення та розмитнення автотранспортного засобу.

Згідно з п.1.3. договору підбір автотранспортного засобу та виставлення ставки комісіонером на попередньо погоджений з комітентом товар через власний аккаунт на онлайн-аукціонах автомобілів «Сopart», «IAAI» «Manheim» та інших.

Комісіонер після оплати комітентом виграного лоту відповідно до п. 2.3. договору забезпечує доставку товару наземним вантажним транспортом з торгівельного майданчика аукціону на територію України третіми сторонами (п.1.4 договору).

Пунктом 1.5. договору встановлено, що строк поставки товару визначається сторонами відповідно до розумних термінів на здійснення поставки щодо аналогічних товарів, але не може перевищувати 6 (шість) місяців.

Згідно з п.1.7. договору з метою митного оформлення товару комісіонер забезпечує проведення третіми сторонами декларування та розмитнення товару з подальшим випуском для вільного обігу на митній території України.

Відповідно до п.1.9. договору після проведення митного оформлення товару за домовленістю сторін комісіонер забезпечує сертифікацію та реєстрацію товару в сервісному центрі МВС.

Комісіонер здійснює повідомлення комітента про підбір, придбання, транспортування, митне оформлення товару та виставлення рахунків за договором засобами електронного зв`язку (п.1.10. договору).

Усі розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України гривні (п. 2.1. договору).

Відповідно до положень п.2.2. договору з метою виконання умов даного договору комісіонером, комітент відповідно до виставленого комісіонером рахунку здійснює оплату, що становить 10250,00 грн, на розрахунковий рахунок комісіонера, вказаний у договорі одразу з моменту укладання цього договору. Підбір, огляд та бронювання товару здійснюється тільки після оплати платежу.

По виграному лоту комітент зобов`язується здійснити оплату вартості ставки та аукціонні збори на рахунок та у строки, визначені дилером (п.2.3 договору).

Підібраний, придбаний, доставлений та розмитнений комісіонером товар передається комітенту за актом приймання-передачі (п.3.1 договору).

Пунктом 4.3. договору встановлено, що комісіонер зобов`язаний повідомляти комітента про етапи доставки товару на територію України.

Відповідно до п.4.4. договору комісії комісіонер зобов`язаний забезпечити проведення декларування товару, подання митному органу документів, необхідних для митного контролю та митного оформлення товару на комітента.

Згідно з п.4.5. договору не пізніше строку, вказаного в п.1.5. договору (шість місяців) комісіонер зобов`язаний забезпечити передачу товару комітенту та всіх необхідних документів, які надають право комітенту розпоряджатись товаром, в тому числі оформити право власності: - рахунок-фактура (інвойс); - митна декларація форми МД-2; - технічний паспорт на транспортний засіб; - посвідчення Державної митної служби про реєстрацію транспортного засобу.

У разі неотримання комітентом товару комісіонер повертає комітенту повну суму платежів, отриманих від комітента за даним договором (п.4.6. договору).

Відповідно до п.5.4 договору комітент зобов`язаний прийняти від комісіонера придбаний товар за актом, а також всі необхідні документи на нього.

Відповідно до п.6.1. договору комісії за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Сторони узгодили, що зміна умов договору здійснюється виключно за взаємною згодою сторін, з обов`язковим складанням письмового документу (п.7.3. договору).

Згідно з п.7.4 договору, договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін.

Кожна із сторін має право розірвати договір в односторонньому порядку, попередньо письмово повідомивши про це другу сторону не менше ніж за 30 днів. У випадку невиконання однією із сторін взятих на себе зобов`язань за цим договором, договір не може бути розірваний в односторонньому порядку до моменту виконання обома сторонами взятих на себе зобов`язань (п.7.5 договору).

Всі спірні питання і розбіжності за договором усуваються сторонами шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди - в суді відповідно до чинного законодавства України (п.9.1. договору).

24.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто», в особі заступника директора Поліщука Дениса Андрійовича, та ОСОБА_1 підписали акт прийому-передачі грошових коштів до договору комісії про те, що відповідно до умов договору та виставленого інвойсу Audi A6 Аllroad комітент оплатив комісіонеру готівкою кошти у розмірі 2400 доларів США та 7370 Євро за придбаний автомобіль, а комісіонер прийняв грошові кошти. Цей акт набув чинності з моменту його підписання обома сторонами та становить невід`ємну частину договору. Комісіонер та комітент не мають претензій один до одного за таким актом.

14.11.2024 ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Бриня Авто» авансовий платіж за послуги по підбірці авто в розмірі 10250,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №Х586-МВММ-ЗТ07-53ХА.

27.11.2024 ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_2 за доставку автомобіля і сертифікацію Ауді А6 в розмірі 25140,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №Е700-МХХ2-67С5-КМ40.

14.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Бриня Авто» із заявою про розірвання договору комісії на надання послуг №45308 від 14.11.2024 та повернення коштів в розмірі 3250 доларів США та 7370 Євро.

У відповідь на заяву ОСОБА_1 від 14.05.2025 про повернення грошових коштів, ТОВ «Бриня Авто», в особі директора Бринчака О.Я., у листі №22/05/25/1 від 22.05.2025 повідомило, що товариство зобов`язується здійснити повернення грошових коштів в розмірі 3250 доларів США та 7370 Євро протягом 6 місяців з моменту отримання ОСОБА_1 вказаної відповіді.

Згідно з довідкою № 685 виданою 03.02.2025 військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , виконує бойові завдання і перебуває у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває у оперативному підпорядкуванні командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно із ч. 1 ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії.

Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ч. 1 ст. 1012 ЦК України).

За змістом статті 1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові

Договір комісії - це один з видів посередницьких договорів, тобто надання посередницьких послуг, які передбачають здійснення дій в інтересах іншої особи, створюючи для неї певні юридичні наслідки (виникнення, зміну, припинення прав чи обов`язків).

Згідно зі статтею 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Прийняття комітентом виконання за договором комісії визначено у статті 1023 ЦК України, за положеннями якої комітент зобов`язаний, зокрема, прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року, справа №183/262/17, провадження №61-41932сво.

Відповідно до приписів ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 14.11.2024 сторонами укладено договір комісії про надання послуг №45308, відповідно до умов якого товариство зобов`язалось надати послуги щодо підбору, придбання, перевезення та розмитнення автотранспортного засобу (в даному випадку автомобіля Audi A6 allroad) та в подальшому передати автомобіль позивачу в строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Проте, станом на момент закінчення шестимісячного строку 14.05.2025 та станом на день розгляду справи ТОВ «Бриня Авто» не передало транспортний засіб та всі необхідні документи позивачу.

Суд також враховує, що товариство у листі №22/05/25/1 від 22.05.2025 зобов`язалось повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3250 доларів США та 7370 Євро впродовж 6 місяців з моменту отримання ОСОБА_1 вказаного листа, що свідчить про визнання товариством порушення ними вищевказаних умов договору.

ТОВ «Бриня Авто» жодних доказів на спростування встановлених обставин до суду не надало, своїх заперечень щодо позовних вимог не висловило.

Додатково сторони узгодили, що відповідно до п.4.6. договору комісії у разі неотримання комітентом товару комісіонер повертає комітенту повну суму платежів, отриманих від комітента за даним договором.

Таким чином, відповідач після закінчення строку виконання умов договору комісії, останнім днем якого є 14.05.2025, повинен був передати позивачу товар із всіма необхідними документами або повернути сплачені кошти за умовами такого договору, що всупереч п.4.6. договору та нормам законодавства зроблено не було.

За наведених обставин, суд вважає, що ТОВ «Бриня Авто» не виконало взяті на себе на підставі договору комісії зобов`язання, чим істотно порушило умови договору, продовжує ухилятись від обов`язку виконувати умови договору комісії, чим порушує права позивача, які підлягають поновленню шляхом розірвання договору комісії та стягнення сплачених за договором коштів в розмірі 493131,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та те, що позивач поніс моральні страждання, які були заподіяні йому внаслідок невиконання договору комісії, а саме те, що він був вимушений приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення цієї проблеми, залишився без автомобіля, який йому був необхідний, що ускладнило його життя, багаторазово звертався до відповідача, як усно, так і письмово, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 10000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди належить відмовити, так як отримання більшого обсягу моральної шкоди (50000 грн) позивачем не доведено.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У розумінні умов частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.

Представник позивача просить стягнути з відповідача 15000,00 грн витрат на правову допомогу.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано: договір про надання правничої допомоги № 12/06/25 від 12.06.2025 укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Мулявкою Н.О.; акт передачі-приймання виконаних робіт від 24.06.2024 на суму 15000,00 грн; платіжні інструкції на суму 15000,00 грн; ордер на надання правничої допомоги від 25.06.2025.

Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її характер та складність, ціну позову, суд дійшов висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн є належним чином обґрунтованою та такою, що відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона позивача у цій справі. А тому ці витрати, в частці пропорційній задоволеним вимогам, належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Звертаючись до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 5314,00 грн (5431,31 грн (за позовні вимоги майнового характеру про стягнення коштів в розмірі 493131,00 грн та стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн) + 1211,20 (за позовну вимогу немайнового характеру про розірвання договору) х 0,8 позов поданий через електронний суд).

Однак, на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач був звільнений від його сплати.

Так як позов задоволений на 92,63% (503131 / 543131 х 100%), з відповідача на користь держави слід стягнути 4922,36 грн судового збору (92,63% від 5314,00 грн) та 13894,50 грн (92,63% від 15000,00 грн) витрат на професійну правничу допомогу, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 287, 289, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір комісії на надання послуг №45308 від 14.11.2024, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» на користь ОСОБА_1 493131,00 грн, сплачених ОСОБА_1 за договором комісії на надання послуг №45308 від 14.11.2024 коштів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» на користь держави 4922,36 грн судового збору.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» на користь ОСОБА_1 13894,50 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто», місцезнаходження 01042, вул. Маккейна Джона, 16, кім. 4, м. Київ, .

Рішення складено та підписано 12.02.2026.

Головуючий суддяП. Я. Стельмащук