Справа № 466/9223/25
Провадження № 2/466/698/26
У Х В А Л А

11 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Свірідової В.В.

при секретарі Солиган М.Р.

з участю представника позивача адвоката Найди І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів,-

встановив:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07.10.2025 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та зобов`язано Шевченківську районну адміністрацію як орган опіки та піклування надати висновок про доцільність (чи недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

15.10.2025року відповідачем подано відзив на позовну заву.

09.12.2025р. на адресу суду на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 07.10.2025, надійшов висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 03.12.2025 № 260001-вих-176476 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

Ухвалою суду від 14.01.2026р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано заперечення на висновок органу опіки та піклування, а також подано заяву про надання додаткових письмових пояснень у справі, якими відповідач спростовує позовні вимоги та просить долучити до матеріалів справи письмові докази, окрім того просить зобов`язати позивачку надати відповіді на поставлені ним запитання, викладені в даній заяві відповідно до вимог ст. 93 ЦПК України, та зобов`язати позивачку надати банківські реквізити для добровільної сплати аліментів.

В судове засідання відповідач не з`явився, однак в поданих поясненнях зазначив, що перебуває в зоні блокади (м. Донецьк) та не матиме можливості брати участь в судових засіданнях.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Найда І. А. заперечила щодо заявленого відповідачем клопотання про надання додаткових пояснень у справі, мотивуючи тим, що посилання відповідача на нібито наявні форс-мажорні обставини у вигляді «фактичної блокади» та «відсутності поштового зв`язку» у м. Донецьк не відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи і не можуть бути визнані судом поважною причиною пропуску процесуальних строків, з огляду на наступне: відповідач добровільно і постійно проживає на тимчасово окупованій території України ще до повномасштабного вторгнення російської федерації (що він сам визнавав), таке проживання є його особистим і свідомим вибором, а не обставиною непереборної сили. Неможливість реалізації процесуальних прав у зв`язку з перебуванням на окупованій території не має ознак раптовості, непередбачуваності та невідворотності, які є обов`язковими елементами форс-мажору. Сам факт відсутності поштового зв`язку не може вважатися форс-мажорною обставиною, оскільки чинним процесуальним законодавством України передбачено альтернативні способи подання процесуальних документів, зокрема в електронній формі, якими відповідач фактично скористався, подаючи відповідні пояснення та матеріали до суду.

Окрім того відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність саме форс-мажорних обставин у розумінні закону, обмежившись загальними та оціночними твердженнями.

Таким чином, наведені відповідачем обставини не мають правової природи форс-мажору, а є наслідком його власного усвідомленого вибору місця проживання та способу поведінки, що не може виправдовувати пропуск процесуальних строків або бути підставою для їх поновлення.

Щодо заяви відповідача про збереження емоційного зв`язку з дитиною та так зване «особисте звернення до сина» не є належними та допустимими доказами у розумінні процесуального закону та не підтверджують ані відсутності ухилення від виконання батьківських обов`язків, ані наявності стійкого емоційного зв`язку з дитиною. Дана заява не спростовує факту його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Просила відмовити в прийнятті додаткових доказів.

Розглянувши подані клопотання, заслухавши позицію представника позивача, суд констатує таке.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Процес доказування та докази, які надаються в обґрунтування позиції сторін, використовуються сторонами для того, щоб довести свою правоту в конфліктних правовідносинах і захистити чи відновити свої права. І саме, від якості та повноти, поданих доказів, залежить майбутня позиція суду у вирішенні цього конфлікту між сторонами і прийняття мотивованого рішення.

У відповідності до ст.12, ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, у контексті статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Відповідно до ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру.

Подібний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі №742/710/19, від 30 листопада 2022 року у справі №523/11247/19.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Щодо пояснення відповідача про строки подання документів, суд зазначає що нормами ЦПК України не передбачено такого поняття як поновлення строку для подання доказів, а визначено, що суд може встановити додатковий строк для подання доказів, у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність саме форс-мажорних обставин у розумінні закону, обмежившись загальними та оціночними твердженнями.

Таким чином, наведені відповідачем обставини не мають правової природи форс-мажору, а є наслідком його власного усвідомленого вибору місця проживання та способу поведінки, що не може виправдовувати пропуск процесуальних строків або бути підставою для їх поновлення.

Щодо заяви відповідача про письмове опитування учасників справи як свідків (позивача) в порядку, передбаченому ст. 93 ЦПК України, слід зазначити наступне.

Користуючись правом, наданим вказаною нормою відповідач бажає поставити позивачці, питання, викладені в заяві від 03.02.2026р.

Відповідно до ст. 93 ЦПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

З аналізу статей 93 та 174 ЦПК України вбачається, що запитання іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи, можуть бути поставлені відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Оскільки відповідачем уже була подана перша заява по суті справи, в матеріалах справи вона називається як «відгук» на позовну заяву від 13 жовтня 2025 року, то встановлений процесуальним законом строк для реалізації права на постановку запитань є пропущеним. Подання таких запитань поза межами першої заяви по суті справи не передбачене нормами ЦПК України та є процесуально неправомірним.

За наведених обставин позивач не зобов`язаний надавати відповіді на зазначені запитання, а відтак має повне право утриматися від їх надання.

Щодо поданої відповідачем заяви та особисте звернення до дитини не спростовує факту ухилення від виконання батьківських обов`язків, не підтверджує наявності стійкого емоційного зв`язку з дитиною та не може бути врахована судом як належнний доказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Отже, вищезгадане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки подане з порушенням процесуальних строків (відповідачем вже була подана перша заява по суті спору, ОСОБА_2 не було належним чином обґрунтовано неможливість подання клопотання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього).

При цьому відповідачем не наведено жодних доказів чи обґрунтувань неможливості самостійного отримання відповідних документів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 43,76, 83,93,259,260 ЦПК України, суд, -

постановив:

у прийнятті додаткових доказів ОСОБА_2 та у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів (документів) - відмовити.

Судове засідання у справі призначено на 25 лютого 2026 року о 12.00год., та 26 березня 2026 року о 12.00год.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали суду.

Суддя: В. В. Свірідова