Справа № 522/440/26
Провадження № 2-о/522/207/26
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

10 лютого 2026 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Науменко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси, 14.01.2026 року надійшла заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановити факт належності неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянства України.

За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду м. Одеси Науменко А.В.

З відповіді ЄДДР № 2300964 від 02.02.2026 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду м. Одеси Науменко А.В. для продовження розгляду.

Перевіривши заяву й додані до неї матеріали суд дійшов висновку про залишення її без руху, виходячи з наступного.

Як встановлює ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як передбачає ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ЦПК України.

Згідно з п. 5 ч. 3ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною другою ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено:1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;3) докази, що підтверджують факт.

У пункті 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як встановлює ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з п. 22 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (Заява №23436/03), Суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. Golder v. the United Kingdom, рішення від 21 лютого 1975 року, серія А, №18, с.18, параграф 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. v. France рішення від 29 липня 1998 року, Reports of Judgment and Decisions 1998-V, с.1867, параграф 37).

Відповідно до ч. 1ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях175 і 177цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У поданій заявником заяві просить встановити факт належності неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянства України, проте не зазначає мети встановлення даного факту та причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

При цьому, заявницею не аргументовано звернення до суду з даною заявою саме нею, а не ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент реєстрації заяви про встановлення юридичного факту є повнолітньою особою, та якої безпосередньо стосується дана заява.

На підставі викладеного, суд вважає, що дана заява підлягає залишенню без руху із наданням заявнику строку для усунення наведених недоліків.

Заяву про усунення недоліків необхідно надати до Приморського районного суду м. Одеси.

Керуючись ст.ст.175,177,185,258,259,260,318ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Встановити заявнику десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, для усунення недоліків.

Копію ухвали про залишення заяви без руху надіслати заявнику.

У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Науменко

10.02.26