Житомирський апеляційний суд
Категорія 57 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Павицької Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/13630/25 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Петровської М.В. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради. Просить: прийняти до розгляду позовну заяву про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів; позовну заяву розглядати за правилами цивільного судочинства, врахувавши, що позовні вимоги є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і згідно з частиною третьою ст.19 КАС України такі вимоги не розглядаються адміністративним судом; прийняти зміст позовної вимоги; прийняти обґрунтування 10 випадків порушення законодавства, якими порушено її цивільні права та інтереси; прийняти пояснення стосовно відшкодування моральної шкоди, заподіяної 10 випадками недодержання вимог, встановлених законом, які визивали душевні страждання; прийняти пояснення стосовно розміру моральної шкоди та відшкодувати моральну шкоду за вчинення 10 випадків незаконних рішень, дій чи бездіяльності в сумі 100 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що Виконавчий комітет Житомирської міської ради неналежно виконав свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них при поданні на розгляд сесії проєкту плану зонування території (Ж-4), в який внесено завідомо неправдиві відомості, які мають ознаки протиправних дій, які призвели до вчинення незаконних рішень, дій, до порушення її цивільних прав та інтересів. Зокрема: невідповідність затвердженого 04 квітня 2017 року №579 плану зонування території, району вул.Маликова та пров. 1-го Винокурного, так як на плані зонування відсутнє зазначення зон територій, які є на генеральному плані; невідповідність умовних призначень територій в плані зонування, умовним призначенням територій в генеральному плані; невідповідність умовного призначення території умовного призначення території на плані зонування території (Ж-4), зазначено зона мішаної багатоповерхової забудови та громадської забудови, а призначення даної території на генеральному плані це території пункт 108 громадські центри, згідно експлікації до генерального плану магазини, заклади освіти (пункт 48), об`єкти транспорту (пункт 207), садибна житлова забудова; незаконна відмова на плані зонування території (Ж-4) зазначити пункт 108 магазин це торгівельний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який працює 30 років; незаконна відмова на плані зонування території (Ж-4) зазначити, пункт 207 об`єкти транспорту гаражі, які збудовані 30 років тому; незаконна відмова на плані зонування території (Ж-4), зазначити, пункт 207, об`єкти транспорту гаражі, на площі 1,20 га, на яку міська рада рішенням від 21 червня 2012 року №400 надала дозвіл на розробку проєкту із землеустрою; незаконна відмова на плані зонування території (Ж-4) зазначити територію земельної ділянки АДРЕСА_1 , яку міська рада рішенням від 28 травня 2003 року №193 передала у приватну власність земельну ділянку - АДРЕСА_1 , площею 0,0903 га під садівництво; незаконна відмова на плані зонування території (Ж-4) зазначити територію земельної ділянки АДРЕСА_1 , яку міська рада рішенням від 28 травня 2003 року №193 передала у приватну власність земельну ділянку, площею 0,10000 га під житлове будівництво це садибна територія; незаконна відмова зазначити на плані зонування території (Ж-4) фактичну забудову території АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , яка повністю забудована одноповерховими будівлями. Спричинення моральної шкоди аргументує погіршенням здоров`я та душевними стражданнями емоціями людини, зміст яких є біль, муки, розчарування, відчуття несправедливості та інші негативні переживання. Вона позбавлена можливостей у реалізації звичок та побажань, що сприяло погіршенню відносин із оточуючими людьми. Порушення її конституційних прав під час розгляду її звернення призвело до погіршення її життєвих зв`язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 28 листопада 2025 року у відкритті провадження у цивільній справі відмовлено. Роз`яснено, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства Житомирським окружним адміністративним судом.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить: прийняти до розгляду апеляційну скаргу; ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 28 листопада 2025 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, позбавляє права захищати в суді порушені цивільні права та інтереси, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; прийняти зміст обґрунтування апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що вчинення численних випадків порушення норм процесуального права, які мають ознаки протиправних дій і зазначені випадки порушення норм процесуального права вважати підставами для скасування ухвали від 28 листопада 2025 року повністю. Випадки порушення норм процесуального права, які призвели до помилкової ухвали: внесення в ухвалу завідомо неправдивого висновку про суть позовної заяви, який не відповідає суті позовної заяви, зазначеної у вимозі 1 позовної заяви; незаконна відмова їй ( ОСОБА_1 ) мати незаборонені законом цивільні права зазначити в ухвалі, розглянути та врахувати суть позовної вимоги, яка зазначена у вимозі 3; незаконна відмова зазначити в ухвалі, розглянути та врахувати обґрунтування позовної вимоги, яке зазначено у вимозі 4 позовної заяви; незаконна відмова зазначити в ухвалі, розглянути та врахувати вимогу 2 позовної заяви; неналежне виконання своїх обов`язків при викладі висновків в ухвалі, так як згідно вимог чинного процесуального законодавства при розгляді питання про відкриття провадження за позовною заявою не підлягають застосуванню; неналежне виконання своїх службових обов`язків при викладі 18 тлумачень висновків із Законів України, які не підлягають застосуванню при розгляді питання про відкриття провадження; при розгляді питання про відкриття провадження у справі не застосовано вимоги чинного законодавства, які підлягають застосуванню; суддя Петровська М.В. вчинила порушення, оскільки визнала встановленими обставини, не зазначивши жодної законної підстави для викладу такого висновку та неповно з`ясувала обставини позовної заяви, оскільки незаконно відмовила розглянути та врахувати вимогу 4, 2 позовної заяви; невідповідність висновку обставинам ухвали, які є порушеннями норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали і не є підставами для встановлення характеру правовідносин, які виникли між сторонами; незаконна відмова розглянути та врахувати вимогу 2 позовної заяви; неповне з`ясування обставин позовної заяви, незаконна відмова зазначити, розглянути, врахувати вимоги позовної заяви, в тому числі висновок вимоги 2; недоведеність обставин юрисдикції адміністративного суду, яку суддя в ухвалі визнала встановленою, але не зазначила жодної законної підстави для викладу такого висновку; внесення в ухвалу завідомо неправдивого висновку «наявність підстав», так як в ухвалі немає жодної законної підстави, які б давали можливість для викладу такого висновку; внесення в ухвалу неправдивого висновку про розгляд Корольовським районним судом м.Житомира ідентичної позовної заяви №296/9122/24, що свідчить про неповне з`ясування обставин подання позовних заяв до суду; неповне з`ясування обставин позовної заяви, незаконна відмова їй ( ОСОБА_1 ) мати незаборонені законом цивільні права зазначити в ухвалі розглянути та врахувати всі вимоги позовної заяви, а тому згідно з частиною першою ст.27 ЦК України суддя Петровська М.В. учинила нікчемний правочин; внесення в ухвалу, в резолютивну частину, завідомо неправдивого висновку про суть позовної заяви, так як зазначений висновок в ухвалі не відповідає суті позовної заяви, зазначеної у вимозі 1; суддя Петровська М.В. неповно з`ясувала обставини позовної заяви, так як незаконно відмовила їй ( ОСОБА_1 ) мати не заборонені законом цивільні права зазначити, розглянути, врахувати всі вимоги позовної заяви, чим вчинила нікчемний правочин.

Виконавчий комітет Житомирської міської ради правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу приписів частини третьої ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Судова повістка про виклик у судове засідання на 21 січня 2026 року вручена ОСОБА_1 13 січня 2026 року, а Виконкому Житомирської міської ради 08 січня 2026 року (а.с.56-57). За положеннями частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Як визначено частиною першою ст.18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Міжнародним та національним законодавством передбачений принцип спеціалізації судів із метою якісної та чіткої роботи судової системи. Розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства (цивільного, кримінального, господарського та адміністративного) покликаний інститут судової юрисдикції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Так, відповідно до частини першої ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, окрім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 частини першої ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п.1 частини першої ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Із наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосуються цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

У п.7 частини першої ст.4 КАС України зазначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Із наведеного вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини п`ятої ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст.ст.118,122,123 ЗК України, ст.ст.26,33,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцева рада та її виконавчий комітет в межах своєї компетенції приймають рішення.

Положеннями ст.118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У частині першій ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до делегованих повноважень виконавчих органів місцевих рад належить підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, організація і здійснення землеустрою, погодження проєктів землеустрою.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21 березня 2018 року в справі №536/233/16-ц, від 03 жовтня 2018 року в справі №820/4149/17, від 28 листопада 2018 року в справі №820/4439/17 висловлювала правову позицію про те, що якщо особа звертається до відповідних органів місцевого самоврядування із заявами для отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції в сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 позову заяву обґрунтовує тим, що виконавчий комітет Житомирської міської ради неналежно виконав свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них при поданні на розгляд сесії проєкту плану зонування території (Ж-4), в який внесено завідомо неправдиві відомості, які мають ознаки протиправних дій, які призвели до вчинення незаконних рішень, дій, до порушення її цивільних прав та інтересів.

Із викладеного вище вбачається, що позов ОСОБА_1 заявлений до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, як до органу місцевого самоврядування (суб`єкта владних повноважень), приймаючи до уваги предмет та підстави позову і за наявності публічно-правового характеру спору, за правилами цивільного судочинства розгляду не підлягає, а доводи апеляційної скарги з приводу виду судочинства є помилковими.

Відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення публічно-правового спору, а тому також підлягає розгляду адміністративним судом за правилами частини п`ятої ст.21 КАС України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.1 частини першої ст.186 ЦПК України. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої ст.186 ЦПК України, суд першої інстанції на виконання вимог частини п`ятої ст.186 ЦПК України у мотивувальній частині своєї ухвали роз`яснив ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на помилковому тлумаченні норм права та з огляду на викладене вище додаткового правового обґрунтування не потребує.

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала відповідає вимогам чинного законодавства та залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 28 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 січня 2026 року.

Головуюча Судді: