Справа № 175/8069/25
Провадження № 2/175/1810/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" лютого 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Яшиної М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивачів адвоката Нестечко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів звернувся до суду з позовом до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, в обґрунтування якого вказує на те, що ОСОБА_4 є матір?ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вищезазначений житловий будинок належав матері ОСОБА_5 - ОСОБА_6 . 20.12.1989 року ОСОБА_5 було видано свідоцтва про право на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 все своє життя проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, я саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

08 березня 2025 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті їх матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори від 08.03.2025 року позивачам було відмолено у видачі свідоцтва про на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є спадкоємцем ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не подала заяву про прийняття спадщини, та в неї відсутній факт прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведене, Позивачі за захистом своїх прав, вимушені звернутися до суду, з позовної заявою про визнання права власності в порядку спадкування.

Представник позивачів надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав. В минулому судовому засіданні підтримав позов, просив позовні вимоги задовольнити, надав пояснення. Уточнив, що просить визнати право власності за позивачами в порядку спадкування на майно по 1/2 частині за кожним.

Позивач в минулому судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, надала пояснення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, подавав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, подавав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши учасників судового провадження, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , повторно виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському райоі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 874. Матір`ю записана ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 13.07.1991 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб 13.07.1991 року, актовий запис №787. Прізвище чоловіка та дружини після укладення шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_9 відповідно.

Відповідно до повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №9 від 19.10.2024 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Матір`ю записана ОСОБА_4 .

Згідно посвідки про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_10 народилась 1939 році, актовий запис №101. Батьками записані ОСОБА_11 та ОСОБА_6 .

Відповідно до повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №6 від 19.10.2024 року, вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_10 уклали шлюб 04.02.1961 року. Після укладення шлюбу прізвище дружини ОСОБА_13 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 17.06.1978 року, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 уклали шлюб 17.06.1978 року, актовий запис №302. Прізвище чоловіка та дружини після укладення шлюбу ОСОБА_16 та ОСОБА_16 відповідно.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.12.1989 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-1525, вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначеного у заповіті, а саме: жилого будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , являється її донька ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 09.11.1993 року, ОСОБА_17 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №78.

Відповідно до заповіту від 18.10.1993 року, зареєстрованого в реєстрі за №171, вбачається, що ОСОБА_5 заповіла все своє майно ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , зареєстрованого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському райоі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №2946.

08 березня 2025 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті їх матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори від 08.03.2025 року позивачам було відмолено у видачі свідоцтва про на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, не є спадкоємцем ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не подала заяву про прийняття спадщини, та в неї відсутній факт прийняття спадщини.

Зазначене також вбачається з копії спадкової справи, витребуваної судом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , пояснила суду, що є сусідкою позивачів, проживає в домі з 1997 року, бачила, що позивачі їздили допомагали по дому, раніше приїжджали ОСОБА_19 , тітка ОСОБА_20 та дядько ОСОБА_21 . Вони садили огород та слідкували за станом будинку. Інших осіб не бачила. Зазначала, що в будинку до цього була ОСОБА_22 , після неї проживала тітка ОСОБА_20 та дядько ОСОБА_21 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 , пояснила суду, що є сусідкою позивачів. Свідку відомо, що в будинку жила ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , потім приїжджала тітка ОСОБА_20 і проживала там постійно до смерті. Тітка ОСОБА_20 займалась огородом, потім вже приїжджали ОСОБА_25 з чоловіком та допомагали.

На підтвердження факту того, що позивачі фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, надано копію договору про користування електричною енергією від 10.11.2001 та додаткової угоди від 10.11.2011 за адресою спадкового майна.

Цивільні відносини по даній справі виникли як до набрання чинності Цивільним кодексом України, а саме щодо спадщини яка відкрилась після смерті ОСОБА_17 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і після набрання чинності ЦК України - щодо спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому застосуванню підлягають як норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI та норми ЦК України 16 січня 2003 року № 435-IV, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Відповідно до частини першої, другої статті 524, частини першої статті 529, стаття 534, статті 549 ЦК УРСР 1963р. спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті сестри ОСОБА_5 , а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки вона проживала у зазначеному будинку, але не прийняла та не оформила спадщину після смерті ОСОБА_5 .

Інших доказів того, що будь-які інші спадкоємці з часу відкриття спадщини у 1993 році вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини, суду не надано.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_4 , проте їх матір фактично спадщину після смерті сестри ОСОБА_5 не прийняла, та не оформила. Інших осіб, які б мали право на спадщину, судом не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

У зв`язку із чим, враховуючи, що позивачі прийняли спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на житловий будинок в нотаріальній конторі не можуть, їх право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню..

Керуючись статтями 15, 16, 328, 1216-1218, 1265, 1268 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу, ст.549 ЦК Української РСР (редакції 1963 року), суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (підписання, складання повного судового рішення).

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова