Провадження № 2/643/3548/26
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

26.01.2026 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Новіченко Н.В., розглянувши

позовну заяву Приватного акціонерного товариства Комерційний банк

«Приватбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення 64 317,03 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач) звернулося до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 64 317,03 грн.

Ухвалою від 10.12.2025 Дніпровський районний суд Дніпропетровської області передав вищевказану позовну заяву за підсудністю до Салтівського районного суду міста Харкова.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2026 для розгляду позовної заяви визначено суддю Новіченко Н.В.

Розглянувши позовну заяву, суд зазначає наступне.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип територіальної підсудності.

Підсудність як правове явище має не лише статичний аспект, а й динамічний, що розкривається при реалізації права на судовий захист в сфері цивільної юрисдикції.

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема, загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Так, відповідно до частини 1 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Передаючи позов за підсудністю до Салтівського районного суду міста Харкова Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в ухвалі від 10.12.2025 посилаючись на приписи частини 1 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України зазначив, що з відповіді № 2089507 від 04.12.2025 вбачається той факт, що відповідач у справі зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що належить за територіальною підсудністю до Салтівського районного суду міста Харкова.

Водночас, з вищевказаної відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2089507 від 04.12.2025 вбачається, що відповідач був знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , ще 20.07.2016.

Згідно відомостей Реєстру територіальної громади міста Харкова відповідач на території міста Харкова не зареєстрований (інформаційна довідка № 9b0e86ff-90a4-4ca6-93d2-92892a8af01e від 23.01.2026).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії паспорту відповідача, 20.07.2016 року відповідач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

З аналізу положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року у справі № 554/7669/21 (провадження № 61-5805сво23), реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2024 у справі № 607/5535/22.

Разом з цим, згідно з відповіді № 2269043 від 23.01.2026 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою АДРЕСА_3 .

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що подана Приватним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» позовна заява не підсудна Салтівському районному суду міста Харкова.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне передати позовну заяву Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за підсудністю до Чернівецького районного суду міста Чернівців.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Цивільного процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з частиною 3 статті 31 Цивільного процесуального кодексу України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись статтями 27, 28, 30, 31, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 64 317,03 грн передати за підсудністю до Чернівецького районного суду міста Чернівців.

Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 15 днів шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Суддя Н.В. Новіченко