Справа № 553/2550/24
Провадження № 2/553/84/2026
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.02.2026м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого судді: Москаленко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Сіомашко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 66304,69 грн, 7100,00 грн витрат на правову допомогу та 3028,00 грн судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.01.2014 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Так, відповідно до умов вказаної угоди: - мета кредиту: для особистих потреб; - ліміт кредитної лінії у розмірі 75 000,00 грн.; - процентна ставка 24% річних; - тип процентної ставки - фіксований; - обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі шляхом надання відповідачу кредитних коштів. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 66304,69 грн. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 21.01.2014.

Ухвалою суду від 02.09.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

19.02.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Вказує, що відповідач призваний під час мобілізації на військову службу, під час проходження військової служби визнаний особою з інвалідністю ІІ групи у зв`язку з виконанням військового обов`язку. З огляду на положення чинного законодавства, нарахування процентів та штрафних санкцій є безпідставним та необґрунтованим. Крім того, вказує, що матеріали справи не містять угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії за №ССNG630085802 від 22.01.2014, а також доказів на підтвердження того,що рахунок № НОМЕР_1 э таким, що відкритий на виконання цієї угоди. Виписки по рахунку № НОМЕР_2 , матеріали справи не містять. А отже, надані позивачем анкета заява,довідка про умови кредитування є неналежними, недостовірними доказами та не свідчать про укладення договору між первісним кредитором та відповідачем. Надана позивачем виписка не містить необхідних реквізитів, підписів та печаток та не підтверджує наявність заборгованості та її розмір. Нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування, штрафу (неустойки) є неправомірним та суперечить чинному законодавству. Наданими позивачем документами не підтверджується, що відповідач ознайомлений саме з тими умовами договору, які вважав узгодженими банк. Строк дії картки становить 2 роки тобто до 22.01.2016, доказів пролонгації відновлювальної кредитної лінії на новий строк, матеріали справи не містять. Звернула увагу суду, що витрати на правову допомогу є завищеними та такими що не відповідають складності справи а також не підтверджені належними доказами та про те що позивач має бути звільнений від сплати судового збору у зв`язку із наявністю ІІ групи інвалідності. Також, вказала про пропуск строку позовної давності. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

31.03.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому останній

посилаючись на практику Верховного суду зазначив, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за розрахунково-касове обслуговування є правомірною, оскільки така вимога безпосередньо передбачена Законом України «Про споживче кредитування». Оферта надана позивачем разом із позовною заявою містить всі істотні умови договору банківського кредиту. На підтвердження прийняття оферти, АТ «Альфа Банк» вчинено конклюдентні дії, а саме видано, перераховано кредит, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідачем власноручним підписом підтверджено що на його оферту АТ «Альфа Банк» надано акцепт, а отже факт укладення кредитного договору підтверджено належними доказами. Надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача у розумінні вищевказаних вимог і нарахування процентів здійснювалось правомірно. Посилаючись на норми законодавства зазначив, що позовну давність позивачем пропущено не було і позивачем належними доказами підтверджено факт понесення витрат на правову допомогу. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

На підставі розпорядження керівника апарату Подільського районного суду міста Полтави №390від 04.12.2025 проведений повторний автоматизований розподіл судової справи. Визначено головуючою суддю Москаленко В.В.

Ухвалою суду від 05.12.2025 справу прийнято до провадження судді Москаленко В.В. та призначене судове засідання у справі.

У судове засідання представник позивача не з`явився. Надав заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав заяву у якій просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Суд, розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 22.01.2014 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Так, відповідно до умов вказаної угоди: - мета кредиту: для особистих потреб; - ліміт кредитної лінії у розмірі 75 000,00 грн.; - процентна ставка 24% річних; - тип процентної ставки - фіксований; - обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».

Таким чином, відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався на ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Окрім того, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, паспорт споживчого кредиту містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі шляхом надання відповідачу кредитних коштів. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість станом на 20.09.2021 у розмірі 66304,69 грн.

Судом встановлено, що 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №4, за умовами якого ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №CCNG-630085802 від 22.01.2014 у розмірі 66304,69 грн., з яких 56111,02 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 10193,67 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Одним із видів договорів, які передбачені ЦК України, та на підставі яких відбувається заміна сторони кредитора у зобов`язанні, є договори факторингу.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (стст. 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №

127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом чч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За нормою ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем до позову додано копії: довідки про умови кредитування з використанням картки « ОСОБА_2 » (з прикладами використання кредитних коштів з розрахунком сукупної вартості кредиту: заяви на відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-Банк»; паспорту та картки фізичної особи-платника податків ДПІ відповідача; договору факторингу №4 від 20.12.2021; акту приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021 до договору факторингу №4 від 20.12.2021; платіжного доручення №34291 від 20.12.2021 про сплату грошових коштів у розмірі 12878944,00 грн. за право вимоги згідно договору факторингу №4 від 20.12.2021; реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами; виписки по рахунку за кредитною карткою за договором №630085802; розрахунку заборгованості.

Водночас, суд зауважує, що оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22.01.2014 матеріали справи не містять.

20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №3, за умовами якого ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до

ОСОБА_1 за кредитним договором №CCNG-630085802 від 22.01.2014 у розмірі 66304,69 грн., що підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021 до договору факторингу №4 від 20.12.2021, платіжним дорученням про сплату грошових коштів за договором факторингу №4 від 20.12.2021 та витягом з реєстру боржників.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №63085802 від 22.01.2014, заборгованість ОСОБА_1 станом на 20.12.2021 становить 66304,69 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 54948,21 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 10193,67 грн.

Разом із цим, беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що 22.01.2014 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 дійсно виникли кредитні відносини з підстав, викладених в позовній заяві, оскільки вищевказана заява на відкриття рахунків в ПАТ «Альфа-Банк» та довідка про умови кредитування з використанням картки «Максимум» не є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт укладення між сторонами угоди №630085802 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Зазначаючи, що заборгованість відповідача утворилася саме за кредитним договором

№ ССNG-63085802 від 21.01.2014 року, позивач ТОВ «Еліт Фінанс» не надав суду вказаний кредитний договір, а надані суду докази не свідчать про те, що вони стосуються цього кредитного договору.

Надана стороною позивача виписка по рахунку відповідача не підтверджує наявність у останнього залишку заборгованості за наданим кредитом в розмірі 66304,69 грн. У наданій суду виписці відсутні відомості про те, ким її видано, тобто немає реквізиту документа, передбаченого підпунктом 4.1 пункту 4 національного стандарту ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 року № 144 «Про прийняття та скасування національних стандартів», не підлягає врахуванню як джерело доказу.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредиту 22.01.2014 .

Отже, доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись стст. 515, 516, 530, 617, 628, 1054 ЦК України, стст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 247, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Сторони у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», , місцезнаходження: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 2.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Подільського районного суду міста Полтави В. В. Москаленко