ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 645/6871/21

провадження № 61-8836 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач -Харківська медична академія післядипломної освіти, правонаступником якої є Харківський національний медичний університет,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківського національного медичного університету на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року у складі судді Шевської О. І. та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 червня 2025 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Одринської Т. В., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Харківського національного медичного університету про встановлення факту, скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява обґрунтована тим, що 17 лютого 2017 року між ним, громадянином держави Ізраїль ОСОБА_2, та Харківською медичною академією післядипломної освіти укладено договір № 2658 про навчання в клінічній ординатурі на кафедрі терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини за спеціальністю «Терапія» на термін з 17 лютого 2017 року по 16 лютого 2019 року.

20 лютого 2017 року наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти № 75-3 його було зараховано на навчання до клінічної ординатури на контрактній основі, після чого розроблено індивідуальний план підготовки клінічного ординатора, затверджений завідувачем кафедри терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини ОСОБА_1 .

Однак, наказом ректора від 06 лютого 2019 року № 50-з його було відраховано з академії за порушення умов договору про навчання. Підставою відрахування став рапорт ОСОБА_1 , без зазначення дати його складання, у якому вказано, що клінічний ординатор ОСОБА_2 був відсутній на навчанні без поважних причин у період з 09 липня 2017 року по 07 грудня 2017 року, з 28 лютого 2018 року по 02 липня 2018 року, з 17 жовтня 2018 року по 25 грудня 2018 року.

Вважав наказ незаконним, оскільки зі змісту індивідуального плану підготовки убачається, що протягом всього терміну навчання він слідував плану, вчасно виконував практичні роботи та складав заліки, успішно пройшов заключну атестацію 21 січня 2019 року та відмінно склав підсумковий іспит 16 лютого 2019 року, тобто вже після прийняття наказу про відрахування.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив суд:

- встановити факт здобуття ним післядипломної освіти у Харківській медичній академії післядипломної освіти на кафедрі терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини з 17 лютого 2017 року по 16 лютого 2019 року за спеціальністю «Терапія»;

- скасувати наказ ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти Хвисюка О. М. від 06 лютого 2019 року № 50-з про його відрахування;

- зобов`язати Харківську медичну академію післядипломної освіти видати йому свідоцтво встановленого зразка з рекомендацією про присвоєння відповідної кваліфікаційної категорії.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2023 року до участі у справі залучено правонаступника Харківської медичної академії післядипломної освіти - Харківський національний медичний університет.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт здобуття післядипломної освіти громадянином держави Ізраїль ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Харківській медичній академії післядипломної освіти на кафедрі терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини з 17 лютого 2017 року по 16 лютого 2019 року за спеціальністю «Терапія».

Скасовано наказ ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти

Хвисюк О. М. від 06 лютого 2019 року № 50-з про відрахування ОСОБА_2 -клінічного ординатора кафедри терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини.

Зобов`язано Харківський національний медичний університет видати громадянину держави Ізраїль ОСОБА_2 свідоцтво встановленого зразка з рекомендацією про присвоєння відповідної кваліфікаційної категорії.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належними та достовірними доказами у справі підтверджено факт навчання ОСОБА_2 у Харківській медичній академії післядипломної освіти на кафедрі терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини з 17 лютого 2017 року по 16 лютого 2019 року за спеціальністю «Терапія». В позасудовому порядку позивач позбавлений можливості встановити даний юридичний факт, тому наявні підстави для його встановлення в судовому порядку.

Скасовуючи наказ від 06 лютого 2019 року № 50-з про відрахування позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи підтверджено виконання індивідуального плану ОСОБА_2, у відповідача були відсутні законні підстави для відрахування останнього.

Враховуючи те, що наданими доказами підтверджено, що ОСОБА_2 успішно виконав освітньо-наукову програму та пройшов атестацію, виконавши індивідуальний план навчання, наявні правові підстави для видачі йому свідоцтва встановленого зразка з рекомендацією про присвоєння відповідної кваліфікаційної категорії.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 червня 2025 року апеляційну скаргу Меркулової Н. А., яка діє в інтересах Харківського медичного університету задоволено частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Харківського національного медичного університету про встановлення факту здобуття післядипломної освіти громадянином держави Ізраїль ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Харківській медичній академії післядипломної освіти на кафедрі терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини з 17 лютого 2017 року по 16 лютого 2019 року за спеціальністю «Терапія» та зобов`язання видати громадянину держави Ізраїль ОСОБА_2 свідоцтво встановленого зразка з рекомендацією про присвоєння відповідної кваліфікаційної категорії, - скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишено без змін. Змінено розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про скасування наказу відповідача від 06 лютого 2019 року № 50-з про відрахування ОСОБА_2, оскільки наданими сторонами доказами підтверджується повне виконання позивачем індивідуального навчального плану за весь період навчання з 17 лютого 2017 року по 16 лютого 2019 року, успішне складання ним заліків та проходження заключної атестації 21 січня 2019 року, а також успішне складання позивачем іспиту 16 лютого 2019 року, тобто вже після прийняття оспорюваного наказу про його відрахування.

Водночас апеляційний суд на вбачав підстав для задоволення вимог про встановлення факту здобуття позивачем післядипломної освіти у Харківській медичній академії післядипломної освіти на кафедрі терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини з 17 лютого 2017 року по 16 лютого 2019 року за спеціальністю «Терапія», та зобов`язання видати позивачу свідоцтво встановленого зразка, оскільки задоволення вимоги про визнання недійсним наказу про відрахування позивача є підставою для видачі йому свідоцтва встановленого зразка з рекомендацією про присвоєння відповідної кваліфікаційної категорії і саме цей документ підтверджуватиме факт здобуття ОСОБА_2 післядипломної освіти.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10 липня 2025 року через підсистему Електронний суд представник Харківського національного медичного університету - адвокат Меркулова Н. А. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 червня 2025 року, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 389, пункту 3 частини третьої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права щодо узгодження підстав для відрахування здобувача вищої освіти внаслідок невиконання індивідуального навчального плану у подібних правовідносинах, а також суд відхилив клопотання відповідача про витребування, дослідження або огляд доказів учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 645/6871/21, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

29 жовтня 2025 року справа № 645/6871/21 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника Харківського національного медичного університету - адвоката Меркулової Н. А. мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не врахували, що через значні пропуски занять без поважних причин станом на 06 лютого 2019 року позивачу необхідно було відпрацювати 1100 годин лікувально-діагностичної роботи, чого ним зроблено не було.

Також звертає увагу на те, що пунктами 3.20, 4.2 Положення про клінічну ординатуру, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 січня 1998 року № 12, передбачено, що клінічні ординатори двічі на рік звітують про виконання індивідуального плану підготовки на засіданні колективу кафедри (відділу, лабораторії). Клінічні ординатори, які не виконали індивідуальні плани без поважних причин у встановлені терміни, відраховуються з клінічної ординатури наказом ректора (директора) вищого закладу освіти (наукової установи).

Оскільки на засідання колективу кафедри університету для звітування про виконання індивідуального плану підготовки ОСОБА_2 не з`явився, звіту про виконання індивідуального плану підготовки не подав, відповідач мав усі правові підстави для відрахування позивача.

Аналіз касаційної скарги свідчить про те, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 09 червня 2025 року оскаржуються в частині задоволених позовних вимог про скасування наказу від 06 лютого 2019 року № 50-з. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 лютого 2017 року між громадянином держави Ізраїль ОСОБА_2 та Харківською медичною академією післядипломної освіти укладено договір № 2658 про навчання в клінічній ординатурі на кафедрі терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини за спеціальністю «Терапія» на термін з 17 лютого 2017 року по 16 лютого 2019 року (а. с. 8).

20 лютого 2017 року наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти № 75-3 позивача зараховано на навчання до клінічної ординатури на контрактній основі (а. с. 9) та розроблено «Індивідуальний план підготовки клінічного ординатора за спеціальністю «Терапія», терміном навчання з 17 лютого 2017 року до 16 лютого 2019 року», затверджений завідувачем кафедри терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини ОСОБА_1 (а. с. 10-16).

Згідно вказаного плану обсяг навчальних годин позивача за перший рік навчання становить 1980 годин, за другий - 1980 годин.

ОСОБА_2 виконав індивідуальний план підготовки, а саме: за період з 17 лютого 2017 року по 31 березня 2017 року успішно склав залік 31 березня 2017 року; за період з 03 квітня 2017 року по 26 травня 2017 року успішно склав залік 26 травня 2017 року; за період з 29 травня 2017 року по 03 листопада 2017 року успішно склав залік 03 листопада 2017 року; за період з 06 листопада 2017 року по 05 січня 2018 року успішно склав залік 05 січня 2018 року; за період з 08 січня 2018 року по 16 лютого 2018 року та з 19 лютого 2018 року по 06 квітня 2018 року успішно склав залік 06 квітня 2018 року; за період з 09 квітня 2018 по 01 червня 2018 року успішно склав залік 01 червня 2018 року; за період з 04 червня 2018 року по 06 липня 2018 року успішно склав залік 06 липня 2018 року, за період з 09 липня 2018 року по 31 серпня 2018 року успішно склав залік 31 серпня 2018 року, за період з 03 вересня 2018 року по 19 жовтня 2018 року та з 22 жовтня 2018 року по 14 січня 2019 року успішно склав залік 14 січня 2019 року, за період з 15 січня 2019 року по 15 лютого 2019 року успішно склав іспит 16 лютого 2019 року

Відповідно до витягу з індивідуального плану підготовки спеціаліста з вищою освітою за спеціальністю «Терапія» за підписом завідувача кафедри д.мед.н. професора ОСОБА_1, клінічний ординатор ОСОБА_2 повністю виконав індивідуальний план підготовки тривалістю 2 роки (1980 годин за перший рік, та 1980 годин за другий), а також успішно пройшов заключну атестацію 21 січня 2019 року з оцінкою «добре».

Наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти від 06 лютого 2019 року № 50-з громадянина держави Ізраїль ОСОБА_2, клінічного ординатора кафедри терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини, було відраховано 06 лютого 2019 року за порушення умов договору про навчання. Підставою відрахування став рапорт завідувача кафедри терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини ОСОБА_1 , без зазначення дати складання, у якому вказано, що клінічний ординатор - громадянин Ізраїлю ОСОБА_2 був відсутній в період з 09 липня 2017 року по 07 грудня 2017 року, з 28 лютого 2018 року по 02 липня 2018 року, з 17 жовтня 2018 року по 25 грудня 2018 року у зв`язку з виїздом з України (а. с. 24).

Згідно з інформацією, яка міститься в індивідуальному плані підготовки клінічного ординатора ОСОБА_2, 16 лютого 2019 року останній відмінно склав підсумковий іспит.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Касаційна скарга Харківського національного медичного університету задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій оскаржуються лише в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині судом касаційної інстанції не переглядаються.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про вищу освіту» вища освіта -це сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти; здобувачі вищої освіти - особи, які навчаються у закладі вищої освіти на певному рівні вищої освіти з метою здобуття відповідного ступеня і кваліфікації; результати навчання - знання, уміння, навички, способи мислення, погляди, цінності, інші особисті якості, які можна ідентифікувати, спланувати, оцінити і виміряти та які особа здатна продемонструвати після завершення освітньої програми (програмні результати навчання) або окремих освітніх компонентів.

Іноземці та особи без громадянства можуть здобувати вищу освіту за кошти фізичних (юридичних) осіб, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, законодавством або угодами між закладами вищої освіти про міжнародну академічну мобільність (частина друга статті 4 Закону України «Про вищу освіту»).

Відповідно до частини четвертої статті 10 Закону України «Про вищу освіту» заклад вищої освіти на підставі відповідної освітньої програми за кожною спеціальністю розробляє навчальний план, який визначає перелік та обсяг навчальних дисциплін у кредитах ЄКТС, послідовність вивчення дисциплін, форми проведення навчальних занять та їх обсяг, графік навчального процесу, форми поточного і підсумкового контролю. На основі навчального плану у визначеному закладом вищої освіти порядку розробляються та затверджуються індивідуальні навчальні плани студентів, що мають містити, у тому числі, обрані здобувачами вищої освіти навчальні дисципліни.

Статтею 63 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що особи, які навчаються у закладах вищої освіти, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти; виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання індивідуального навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про клінічну ординатуру, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 січня 1998 року № 12, клінічна ординатура є вищою формою підвищення кваліфікації лікарів-спеціалістів з певного фаху у вищих медичних закладах освіти III-IV рівнів акредитації, закладах післядипломної освіти (надалі - вищі заклади освіти) та клінічних науково-дослідних інститутах, центрах (надалі - наукові установи).

Клінічні ординатори, які не виконали індивідуальні плани без поважних причин у встановлені терміни, відраховуються з клінічної ординатури наказом ректора (директора) вищого закладу освіти (наукової установи) за погодженням з Міністерством охорони здоров`я України (пункт 4.2. Положення про клінічну ординатуру).

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що невиконання індивідуального навчального плану є підставою для відрахування здобувача освіти.

У цій справі судами встановлено, що наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти від 20 лютого 2017 року № 75-3 ОСОБА_2 зараховано на навчання до клінічної ординатури на кафедру терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини на контрактній основі на підставі укладеного між сторонами договору від 17 лютого 2017 року № 2658.

Відповідачем було розроблено «Індивідуальний план підготовки клінічного ординатора за спеціальністю «Терапія», терміном навчання з 17 лютого 2017 року до 16 лютого 2019 року», затверджений завідувачем кафедри терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини ОСОБА_1 (далі - індивідуальний план підготовки).

Згідно індивідуального плану підготовки, обсяг навчальних годин позивача за перший рік навчання становить 1980 годин, за другий - 1980 годин.

Факт виконання позивачем індивідуального плану підготовки підтверджується наявними у ньому записами, зокрема ОСОБА_2 успішно склав усі заліки за період навчання з 17 лютого 2017 року по 14 січня 2019 року.

Витягом з індивідуального плану підготовки за підписом завідувача кафедри д.мед.н. професора ОСОБА_1 також підтверджується, що клінічний ординатор ОСОБА_2 повністю виконав індивідуальний план підготовки тривалістю 2 роки (1980 годин за перший рік, та 1980 годин за другий) та успішно пройшов заключну атестацію 21 січня 2019 року з оцінкою «добре».

Отже з часу проходження заключної атестації 21 січня 2019 року індивідуальний план підготовки вважається повністю виконаним, оскільки більше занять у позивача не було.

Водночас наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти від 06 лютого 2019 року № 50-з ОСОБА_2 було відраховано 06 лютого 2019 року за порушення умов договору про навчання.

У наказі зазначено, що підставою відрахування є рапорт завідувача кафедри терапії, нефрології та загальної практики - сімейної медицини ОСОБА_1 , у якому вказано, що клінічний ординатор - громадянин Ізраїлю ОСОБА_2 був відсутній в період з 09 липня 2017 року по 07 грудня 2017 року, з 28 лютого 2018 року по 02 липня 2018 року, з 17 жовтня 2018 року по 25 грудня 2018 року у зв`язку з виїздом з України.

Суди зауважили, що оскільки рапорт не містить дати його складання, неможливо встановити чи був такий складений до завершення позивачем атестації 21 січня 2019 року чи після.

Також суди звернули увагу на те, що за інформацією, яка міститься в індивідуальному плані підготовки клінічного ординатора ОСОБА_2, 16 лютого 2019 року, тобто після прийняття наказу від 06 лютого 2019 року № 50-з про відрахування позивача, останній відмінно склав підсумковий іспит.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, дійшов обґрунтованого висновку про скасування наказу відповідача від 06 лютого 2019 року № 50-з про відрахування ОСОБА_2, оскільки позивач довів належними та достовірними доказами обставини повного виконання ним індивідуального навчального плану за весь період навчання з 17 лютого 2017 року по 16 лютого 2019 року, успішного складання заліків та проходження заключної атестації 21 січня 2019 року, а також успішного складання підсумкового іспиту 16 лютого 2019 року, який відбувся вже після прийняття оспорюваного наказу про його відрахування, а тому у відповідача були відсутні підстави для відрахування позивача через невиконання ним індивідуального навчального плану.

З урахуванням зазначеного, необхідно погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення вказаних позовних вимог, оскільки стороною позивача надано достатні і достовірні докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що через значні пропуски занять без поважних причин станом на 06 лютого 2019 року позивачу необхідно було відпрацювати 1100 годин лікувально-діагностичної роботи, чого ним зроблено не було, спростовуються витягом з індивідуального плану підготовки за підписом завідувача кафедри д.мед.н. професора ОСОБА_1, у якому останній підтвердив повне виконання ОСОБА_2 індивідуального плану підготовки тривалістю 2 роки (1980 годин за перший рік, та 1980 годин за другий). Будь-яких інших доказів щодо необхідності відпрацювання позивачем 1100 годин лікувально-діагностичної роботи матеріали справи не містять.

Посилання у касаційній скарзі на те, що позивач не з`явився на засідання колективу кафедри університету для звітування про виконання індивідуального плану підготовки та не надав звіту про виконання індивідуального плану підготовки, а тому відповідач мав усі правові підстави для відрахування позивача, - не заслуговують на увагу, оскільки підставою для відрахування здобувача освіти є саме невиконання індивідуального навчального плану, що за обставинами цієї справи не доведено.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд, виходить з того, що у справі, яка розглядається, судами надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків апеляційного суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

За встановлених у цій справі обставин суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов цілком обґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог про скасування наказу відповідача від 06 лютого 2019 року № 50-з про відрахування ОСОБА_2 із навчальної установи.

Статтею 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківського національного медичного університету залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 червня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Харківського національного медичного університету про скасування наказу ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти від 06 лютого 2019 року № 50-з залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович