Справа № 201/6325/23
Провадження № 2-др/201/14/2026
12 лютого 2026 року м. Дніпро
Соборний районний суд міста Дніпра в складі в складі головуючого судді Покопцевої Д.О., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шевкової (Будьонної) Каріни Ігорівни - про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації речових прав, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», -
Рішенням від 08.09.2025р. Соборного районного суду м. Дніпра:

- задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації речових прав, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт»;

- витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020);

- визнано недійсним договір іпотеки, укладений 27.08.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Леонідом Олеговичем за р.№ 5035;

- скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіна-Сандомирського Леоніда Олеговича, індексний номер 64617135 від 27 серпня 2022 року, та внесений до Державного реєстру речових прав запис про іпотеку № 47700351 від 27 серпня 2022 року щодо державної реєстрації іпотеки на підставі: договір іпотеки, серія та номер: 5035, виданий 27 серпня 2022 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович;

- скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіна-Сандомирського Леоніда Олеговича, індексний номер 64617165 від 27 серпня 2022 року, та внесений до Державного реєстру речових прав запис про обтяження № 47700371 від 27 серпня щодо державної реєстрації обтяження (вид обтяження: заборона на нерухоме майно) на підставі: договір іпотеки, серія та номер: 5035, виданий 27 серпня 2022 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович, реєстрований номер обтяження 5036.

11.09.2025р. представник позивача ОСОБА_1 - адвоката Шевкова (Будьонна) К.І. подала заяву про ухвалення додаткового рішення. В обгрунтування поданої заяви вказує, що у позовній заяві позивач надавала попередній розрахунок судових витрат, який складається зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 100 000грн. З огляду на те, що опис наданих послуг не міг бути складений до закінчення розгляду справи судом першої інстанції, адже адвокатом мали бути зазначені усі дії, які він вчинив під час представництва інтересів, а також враховуючи, що оплата наданих послуг відбулась на підставі рахунку, виставленого після проголошення судового рішення, то такі докази подані суду у п`ятиденний строк після проголошення рішення, адже раніше не існували та відповідно не могли бути подані раніше.

Згідно опису наданих послуг, їх вартість склала 70 000грн, які представник позивача просить солідарно стягнути з відповідачів.

25.09.2025р. представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Литвин Р.О. подав клопотання про витребування доказів, обгрунтоване тим, що адвокат Шевкова (Будьонна) К.І. стверджує, що ОСОБА_1 сплатила вказану суму та на підтвердження цього надала копії чеків. Два фіскальних чека (№ від 09.09.2025 та № від 10.09.2025) свідчить про то, що ОСОБА_1 09.09.2025р. та 10.09.2025р. передала готівкові кошти по 35000 грн. відповідно у загальній суми 70000 грн. Вказане беззаперечно вказує на особисту присутність ОСОБА_1 09.09.2025р. та 10.09.2025р. при передачі цих готівкових коштів на користь ОСОБА_4 . В матеріалах справи наявні документи (копії виписок з електронних реєстрів тощо), які свідчать, що ОСОБА_1 та її чоловік - ОСОБА_5 є громадянами рф. Наведене створює обґрунтовану підозру того, що ОСОБА_1 не перебуває тривалий час на території України. Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Литвин Р.О. звернувся до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України із адвокатським запитом (№19/09 від 19.09.2025) про отримання відомостей щодо перетину кордону України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ). Листом №19/75644-25 від 22.09.2025 Головний центр обробки спеціальної інформації ДПСУ відмовив адвокату Литвину Р.О. в наданні витребуваної інформації, пославшись на необхідність надання відповідного судового рішення. Тому адвокат просить витребувати від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (код згідно з , вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, е-mail: ) інформацію про дату та напрямок крайнього перетину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) державного кордону України, а також дати та напрямок перетину кордону за період з 01.01.2023 року по теперішній час; після отримання витребуваної інформації призначити до розгляду у судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвокатки Шевкової (Будьонної) К.І. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 07.10.2025р. Дніпровського апеляційного суду витребувано цивільну справу 201/6325/23, а ухвалою від 16.10.2025р. ця справа повернута до суду першої інстанції для належного оформлення, позаяк матеріали справи не містять інформації щодо процесуальних рішень про розгляд місцевим судом заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право на подання своїх пояснень на заяву про постановлення додаткового рішення з метою дотримання принципу змагальності. Докази направлення заяви про ухвалення додаткового рішення наявні у матеріалах справи (т.3, а.с.60-65).

Разом із цим слід врахувати, що впродовж розумного строку ці пояснення не подані.

Тому суд розглядає заяву про ухвалення додаткового рішення за наявними матеріалами. Строк розгляду обумовлений навантаженням та відпусткою головуючого, тривалим систематичним щоденним відключенням будівлі Соборного районного суду міста Дніпра від електропостачання (6,5годин при 8-ми годинному робочому часу).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції по даній справі надані: копія договору від 17.05.2021р. про надання правничої допомоги, згідно п. 3.1 якого акцепт або оплата рахунку, виставленого адвокатом, прирівнюється до підписання додаткової угоди (т.3, а.с.51-54), опис наданих послуг адвокатом, відповідно до якого загальна вартість послуг становить 70 000грн (т.3, а.с.55-56); копія фіскальних чеків, що підтверджують оплату послуг; рахунок від 08.09.2025 року на суму 70 000грн (а.с.57-59).

Згідно опису, адвокатом позивачці надані такі послуги загальною вартістю 70 000грн:

-вивчення та аналіз документів по справі № 201/5016/21, а саме: постанова Дніпровського апеляційного суду від 17.08.2022р. та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2021р., аналіз договору про надання споживчого кредиту від 15.06.2007р., укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком

«УкрСиббанк» та ОСОБА_6 № 0 та № 0/2, а також договору іпотеки N° 0/0/3 від 15.06.2007р. вартістю 10 000грн;

-формування правової позиції, вивчення судової практики Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах - вартістю 10 000грн;

-представництво інтересів Клієнта суд першої інстанції по справі № 201/6325/23 (прибуття до суду та участь у судових засіданнях: підготовче провадження - 08.08.2023p., 11.10.2023p., 05.12.2023p., 25.01.2024p.. 25.03.2024p.. 30.04.2024p.. 09.11.2023р., 06.06.2024p., 01.07.2024р., 30.07.2024р., 16.10.2024р., 12.11.2024р.; судовий розгляд по суті: 17.12.2024р., 25.02.2025p., 26.03.2025p., 13.05.2025p., 21.05.2025p., 13.08.2025р., 27.08.2025р.. 08.09.2025р. ) вартістю 30 000грн.

Згідно цього опису, адвокатом позивачки складені: позовна заява про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації речових прав від 30.05.2023р., вх. 01.06.2023р.; заява про забезпечення позову від 14.06.2023р. (вх. 14.06.2023р.); клопотання про долучення доказів, сформоване в системі Електронний суд 04.03.2024р.; заперечення на клопотання про витребування доказів, сформоване в системі Електронний суд 17.10.2024р.; клопотання про закриття підготовчого провадження, сформоване в системі Електронний суд 17.10.2024р.; пояснення по справі (з огляду на пояснення відповідачів від 16.12.2024р.) від 19.12.2024р. (вх. 20.12.2024р.); заперечення проти прийняття заяви третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору, сформовані в системі Електронний суд 24.12.2024 року; додаткові пояснення по справі (з огляду на пояснення відповідачів, що надійшли д суду), сформовані в системі Електронний суд 14.01.2025р.; клопотання про дослідження доказів в порядку письмового провадження, від 21.05.2025р.; клопотання про закінчення стадії з?ясування обставин та перехід до судових дебатів, від 13.08.2025р. вх. 13.08.2025р.

Щодо клопотання про витребування доказів та розгляд заяви про у судовому засіданні

Вказане клопотання мотивоване тим, що адвокат Шевкова (Будьонна) К.І. стверджує, що позивачка готівкою сплатила 70 000грн витрат на правову допомогу, на підтвердження цього надала копії чеків від 09.09.2025р., від 10.09.2025р. Але в матеріалах справи є копії виписок з електронних реєстрів, які свідчать, що позивачка і її чоловік є громадянами рф. Наведене створює обґрунтовану підозру того, що ОСОБА_1 не перебуває тривалий час на території України.

Разом із цим у клопотанні не наведено будь-яких обставин, які мають значення для розподілу витрат на правову допомогу, і які дадуть суду підстави це клопотання задовольнити, адже саме по собі з`ясування місця перебування позивачки для ухвалення додаткового рішення з розподілу цих витрат не є необхідним.

При цьому суд враховує, що правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 05.03.2021р. від 16.03.2021р., постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 зводиться до того, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Також суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Тому, оскільки витребування доказів не обгрунтовано, а підстав для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення в судовому засідання з викликом сторін не наведено і судом самостійно не встановлено, адже жодного заперечення на цю заяву не отримано, у задоволенні цього клопотання суд відмовляє.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі№336/934/22.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2023 року у справі №824/9/22 (провадження №61-11644ав22) зазначено, що: «при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини».

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у справі №922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах №922/3436/20, №910/7586/19 та №910/16803/19.

Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Таким чином суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2022 року у справі №487/4983/20.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що «з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу».

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2022 року у справі №910/12257/13 (провадження №14-382цс19) вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі №756/8241/20 (провадження №61-9789св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №283/2791/19, від 21 квітня 2021 року у справі №705/2550/16-ц.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Надання зазначених в описі послуг підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, загальна вартість витрат позивачки на правову допомогу по даній справі складає 70 000грн. Клопотань про зменшення цих витрат відповідачі не подавали, рівно як і жодних заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення.

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2022 року у справі №910/12257/13 (провадження №14-382цс19) вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №283/2791/19, від 21 квітня 2021 року у справі №705/2550/16-ц.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З аналізу вказаних норм ЦПК України вбачається, що солідарне стягнення витрат на професійну правничу допомогу чинним ГПК України не передбачено.

Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через "солідарну вимогу" та "солідарний обов`язок" (статті 541-544 Цивільного кодексу України).

Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки, судовим рішенням підтверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.

Відтак представником позивачки помилково ототожнено інститут розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), закріплений в ЦПК України, з солідарним обов`язком та відповідальністю, які є інститутами цивільного права і виникають лише у випадку передбаченому законом або договором (стаття 541 Цивільного кодексу України).

Отже, якщо позов задоволено, то судові витрати, за наявності у справі двох і більше відповідачів, розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, законом не передбачено. Такий же висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №903/135/23 (903/148/23), від 20.02.2024 у справі №922/2200/23, від 16.01.2024 у справі №903/87/23, від 21.12.2021 у справі №910/15496/20, від 14.09.2021 у справі №914/159/13, а також і у постанові Верховного Суду від 05.03.2024 у справі №903/135/23 (903/134/23), на яку посилається скаржник.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу шляхом їх солідарного стягнення з відповідачів у випадку задоволення позову. Такий розподіл здійснюється відповідно до вимог Закону, зокрема ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, відсутність заперечень щодо розміру судових витрат і клопотань про їх зменшення, а також застосовуючи принципи пропорційності, співмірності й розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви. та необхідність ухвалення додаткового рішення у даній справі щодо стягнення з відповідачів на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу адвоката в рівних частках, по 35 000грн з кожного, адже солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено.

Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень.

На додаткове рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ТЕХНОТРЕЙД», код ЄРДПОУ 40450578, місцезнаходження: 49126, м. Дніпро, пр. Миру, буд. 67, оф. 23.

Третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Шолом-Алейхема, буд. 4/26, прим. 232-237.

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Гровінг Стейт», , місцезнаходження: 03115, м. Київ, просп. Перемоги, б.118, офіс 206.

Суддя: Д.О. Покопцева