Провадження № 22-ц/801/469/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 рокуСправа № 127/39779/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Берегового О.Ю. (суддя - доповідач),

суддів: Сала Т.Б., Голоти Л.О.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Правекс Банк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Савчук Інни Василівни на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, постановлену в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Вінницького міського суду Вінницької області Бесараб Н.М.,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2025 із заявою про перегляд заочного рішення звернувся представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Савчук Інна Василівна, яка просила поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, переглянути заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2025 року в цивільній справі № 127/39779/24 та його скасувати.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року в задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено та заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Савчук Інни Василівни про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не доведено поважність причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Савчук І.В. подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат посилається, що її клієнт жодного разу не отримував судові повістки та процесуальні документи по справі, а копію рішення у справі він отримав лише 05 грудня 2025 року. Крім того адвокат зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, служить у лавах Збройних Сил України та здійснює захист батьківщини безпосередньо у районах ведення бойових дій.

16 січня 2026 року до апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого, останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року залишити без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами справи, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України встановлено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Савчук І.В. оскаржується ухвала місцевого суду про відмову в поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення (пункт 10 частини першої статті 353 ЦПК України) та, як наслідок, залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду.

Ураховуючи наведені норми, ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 284ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу: передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення; оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) цю обставину підтверджено належними й допустимими засобами доказування.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)).

ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України", "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України").

Легітимними обмеженнями визнаються встановлені законодавчим органом вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.

Відмовляючи у поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що 30.10.2025 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Савчук І.В., діючи в інтересах відповідача, ознайомилася з матеріалами справи та отримала копію заочного рішення суду від 18.02.2025 (а.с. 177), тобто адвокат Савчук І.В. була обізнана про ухвалене заочне рішення суду щодо її клієнта ОСОБА_1 та мала можливість звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення протягом двадцяти днів з дотриманням вимог ст. 284 ЦПК України у строк до 19.11.2025 включно, однак до суду звернулася із заявою про перегляд заочного рішення лише 23.12.2025.

Матеріалами справи встановлено, що 18 лютого 2025 року судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності відповідача та ухвалено заочне рішення.

Відповідно до наявних у матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, судові повістки про розгляд справи, копії позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження надіслані на адресу, за якою зареєстроване місце проживання відповідача повертались до суду першої інстанції із позначкою: 05 січня 2025 року, 04 лютого 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою».

У відповідності до супровідного листа наявного у справі (т. 1 а.с. 174) копія заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року направлялась судом ОСОБА_1 , на його адресу, зазначену у позові та підтверджену інформаційною довідкою з Єдиного державного демографічного реєстру (т. 1 а.с. 137), однак відправлення повернулось без вручення 31 березня 2025 року із позначкою: «за закінченням терміну зберігання».

Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу судових повісток про повідомлення про дату і місце судового засідання та копії рішення суду про стягнення заборгованості, що свідчить про його необізнаність про розгляд справи.

Разом із тим, як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Силах оборони України, а саме у Військовій частині НОМЕР_1 та регулярно здійснює виходи у райони проведення бойових дій.

Як зазначає представник відповідача адвокат Савчук І.В. у заяві про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 ознайомився із заочним рішенням суду лише 05 грудня 2025 року, після виходу із зони ведення бойових дій, що підтверджується довідкою від 07 грудня 2025 року №27412. Інших підтверджень ознайомлення відповідача з наявністю вказаної судової справи або ж рішенням суду у ній, матеріали справи не містять.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 зроблено висновок, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі №127/2871/16-ц) (пункти 47, 48).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року №454/1883/22 зазначено, що надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим (пункт 90).

Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату та час судового засідання і про вручення судового рішення у справі про стягнення з нього заборгованості по кредитному договору, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у поновленні строку на перегляд заочного рішення та залишення заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Савчук І.В. про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.

Отримання ж судового рішення або ознайомлення з матеріалами справи представником не замінює обов`язку отримання судового рішення безпосередньо відповідачем, тому відлік строку на подання заяви про перегляд заочного рішення починається від дати власного отримання.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.п. 1, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не врахувавши положень вищезазначених процесуальних норм, залишив заяву про перегляд заочного рішення без розгляду без достатніх на те правових підстав, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає часковому задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги скаржника про перегляд заочного рішення, його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі апеляційним судом відхиляються, оскільки такий перегляд не входить повноважень суду апеляційної інстанції при розгляді скарги на ухвалу суду першої інстанції про відмову у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишення такої заяви без розгляду.

Керуючись ст. 374,379, 381, 382,384,389,390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Савчук Інни Василівни задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: Т.Б. Сало

Л.О. Голота