УХВАЛА

09 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 489/6403/24

провадження № 61-864ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ), у якому просила:

- розірвати договір, укладений 23 травня 2023 року між нею та ФОП ОСОБА_1 , про виготовлення та встановлення пам`ятника на похованні її матері;

- зобов`язати ФОП ОСОБА_1 за її присутності за власний рахунок протягом

10 днів з дня набрання рішенням законної сили здійснити усунення наслідків самовільно проведеної реконструкції на похованні її батьків, а саме відповідально (без пошкодження фундаменту) демонтувати облицювання гранітною плиткою всього місця поховання (надмогильна надбудова після реконструкції має розміри 3,33-3,38 м х 2,93-2,96 м, висота цокольної частини від 0,17 м до 0,25 м) та залиття бетонним розчином внутрішньої частини ділянки та квітника на похованні (розмір квітника на похованні батька позивача становив до реконструкції 0,90 м на 0,60 м, розмір внутрішньої частини ділянки, де поховано матір позивача становив

2,10 м на 1,8 м, глибина внутрішньої частини ділянки та квітника 5 см), а також виконати роботи з відновлення стійкості пам`ятника ОСОБА_4 , який після демонтажу має пошкодження та встановлений ФОП ОСОБА_1 з недоліками,

а саме, між пам`ятником та основою наявні порожнини;

- стягнути з ФОП ОСОБА_1 сплачений на його користь авансовий платіж у сумі 100 000,00 грн;

- стягнути з ФОП ОСОБА_1 вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести після здійснення демонтажу самовільно проведеної відповідачем реконструкції, в сумі 25 283 грн;

- стягнути з ФОП ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн.

Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року, позов задоволено частково.

Розірвано договір на виготовлення та встановлення пам`ятника на похованні ОСОБА_5 від 23 травня 2023 року, укладений між ОСОБА_3

та ФОП ОСОБА_1 .

Зобов`язано ФОП ОСОБА_1 за присутності ОСОБА_3 демонтувати за власний рахунок самовільно проведену реконструкцію на похованні (на кладовищі

на АДРЕСА_1 ) через істотні недоліки під час проведення ремонтно-будівельних робіт, а саме: відповідально

(без пошкодження фундаменту) демонтувати облицювання гранітною плиткою всього місця поховання (надмогильна надбудова після реконструкції мас розміри 3,33 - 3,38 м х 2,93 - 2,96 м, висота цокольної частини від 0,17 м до 0,25 м); залиття бетонним разчином внутрішньої частини ділянки та квітника на похованні (розмір квітника на похованні батька позивача становив до реконструкції 0,90 м на 0,60 м,

розмір внутрішньої частини ділянки, де поховано матір позивача становив

2,10 м на 1,8 м, глибина внутрішньої частини ділянки та квітника 5 см), а також виконати роботи з відновлення стійкості пам`ятника ОСОБА_4 , який після демонтажу має пошкодження та встановлений ФОП ОСОБА_1 з недоліками,

а саме: між пам`ятником та основою наявні порожнини, в результаті чого відсутня стійкість пам`ятника.

Зобов`язано ФОП ОСОБА_1 здійснити демонтаж протягом тридцяти днів після набрання рішенням суду законної сили.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 100 000,00 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, а саме вартість ремонтно-будівельних робіт та використаних будівельних матеріалів,

з улаштування надмогильної надбудови на місці поховання ОСОБА_6

та ОСОБА_5 на кладовищі на АДРЕСА_1 в сумі 25 283 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди в сумі 3 000,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

19 січня 2026 року ФОП ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2, через підсистему «Електронний суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня

2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року

у цій справі, у якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року і ухвалити нове рішення про відмову

в задоволенні позову.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується

за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 Конституційний Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду

в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок

і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої

та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин

у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток

і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості

та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом

як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один

із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим

за змістом та передбачуваним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт

7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Встановлений у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого унормування процесуальних правовідносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу

їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних

у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2026 року становить 3 328,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується,

чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору в цій справі є вимоги про захист прав споживачів, зобов`язання повернути кошти і відшкодування моральної шкоди.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги встановлено, що ціна позову у цій справі в частині стягнення авансового платіжу у сумі 100 000 грн; вартості ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести після здійснення демонтажу самовільно проведеної відповідачем реконструкції, в сумі 25 283 грн

та відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн не перевищує

двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(3 328 грн x 250 = 832 000,00 грн).

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн х 60 = 181 680, грн).

Справу в іншій частині Верховний Суд вважає малозначною, оскільки доходить висновку про її незначну складність у цій частині. Справа не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України,

та не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та у малозначній справі про захист прав споживачів з ціною позову, що не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд касаційної інстанції не надає правової оцінки законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень,

а виключно встановлює наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом

2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України представником заявника у касаційній скарзі не наведено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права

на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію

та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими,

ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre

v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим,

що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу

до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та у малозначній справі про захист прав споживачів з ціною позову, що не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовано,

а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська