Справа № 515/33/26
Провадження № 2/515/437/26
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Дем`янової О.А.,

за участю секретаря судового засідання Унгурян Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області через свого представника-адвоката Давиденка К.В. з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, в якій просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 січня 2026 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Дем`яновій О.А.

Ухвалою від 20 січня 2026 року відкрито провадження у вказаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку загального позовного провадження.

01 лютого 2026 року від представника відповідачки адвоката Врони А.В. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву з додатком, у якому він просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача та стягнути з нього витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25800 грн на користь ОСОБА_2

09 лютого 2026 року представник позивача адвокат Давиденко К.В. через канцелярію суду подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. У клопотанні адвокат також категорично заперечив проти стягнення судових витрат у розмірі, заявленому представником відповідачки у відзиві на позов та зазначив, що відповідач має довести, а суд має встановити, враховуючи вимоги ч.ч.5, 6 ст.142, ч.9 ст.142 ЦПК України, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необгрунтованих дій позивача, а саме: які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необгрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується. Вказав при цьому, що пред`явлення позову є обгрунтованим, та зроблено в інтересах дитини, оскільки мати не приділяє дитині достатньо уваги, не цікавиться його особистим життям та не бачилась з дитиною особисто дуже тривалий час.

Щодо критеріїв для визначення розміру наданої професійної правничої допомоги просив виходити із визначеної частиною 4 ст. 137 ЦПК України співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вказав, що зазначена справа є не складною, є типовою та такою, що не потребує багато часу на ознайомлення з нею та узгодження правової позиції, зазначений предмет спору не потребує поглибленого вивчення додаткової законодавчої бази та спеціальних знань, складання відзиву, який переважно містить відтворені норми законодавства шляхом його копіювання з Інтернет ресурсів, а враховуючи, що заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в цій справі не відбудеться жодного судового засідання. Звернув увагу суду на те, що представником відповідачки, адвокатом Врона А.В. не будо надано належних доказів фактичного отримання від неї гонорару в сумі 25800 гривень. Просив також врахувати майновий стан ОСОБА_1 , який є який є інвалідом І групи з дитинства та для якого пенсія по інвалідності це єдине джерело доходу, вважав, у зв`язку з чим витрати на надання правничої допомоги не можуть бути стягнені з позивача по справі.

10 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідачки адвоката Врони А.В. про розподіл судових витрат з додатком, в якій він окрім доводів, наведених у відзиві на позовну заяву щодо стягнення з позивача витрат на надання правничої допомоги, додатково повідомив суд, що до вартості послуг з надання професійної правничої допомоги було враховано наступний перелік видів робіт: попередня консультація, пошук та підбір законодавчої та практичної інформації, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та подання відзиву, підготовка та подання клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підготовка та направлення заяв, пов`язаних із розглядом даної справи, а також підготовка і подання до суду заяви про розподіл судових витрат. Зазначив, що таким чином, понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу є підтвердженим, відповідно до чого, вважаємо, що такі витрати підлягають стягненню з позивача у повному обсязі у розмірі 25800,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, клопотання про залишення позову без розгляду, суд дійшов наступного висновку.

Питання про залишення позову без розгляду судом вирішується до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, з наданням їм прав вчиняти певні процесуальні дії.

Підстав для відмови у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, суд не вбачає, оскільки це не порушує права позивача, якими він розпорядився на власний розсуд.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Як визначено частиною другою вказаної норми, залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду за відповідних умов.

Враховуючи встановлені обставини, приходжу до висновку наявність підстав для задоволення клопотання представника позивача адвоката Давиденка К.В. та залишення позову без розгляду.

Під час вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оцінивши обґрунтованість пред`явлених представником відповідачки адвокатом Вроною А.В. вимог, беручи до уваги заперечення представника позивача адвоката Давиденка К.В. щодо їх розміру, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення цієї вимоги з огляду на наступне.

Конституція України у статті 59 гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до п.6 ч.1ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, позивачем подано: Витяг з договору про надання правової допомоги №580 від 30.01.2026 року (а.с.39), копію Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги № 580 від 30.01.2026 року (а.с.54), квитанцію №1394087 від 30.01.2026 року (а.с.74).

Згідно з п. 1.1. Договору про надання правової допомоги у порядку на умовах, визначених цим Договором, Адвокат зобов`язується надавати правову допомогу, а Клієнт зобов`язується прийняти надану правову допомогу. Під правовою допомогою у цьому договорі розуміється багатоаспектна, різна за змістом, обсягом та формами діяльність, що може включати, зокрема, але не виключно: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва в усіх без винятку державних, суспільних установах та організаціях, органах місцевого самоврядування незалежно від форм власності та підпорядкування. Вибір форми надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тобто Клієнта.

Пунктом 2.1. Договору про надання правової допомоги сторони погодили, що Клієнт уповноважує Адвоката представляти його інтереси та вести його справи з усіма необхідними повноваженнями, зокрема, в судах України усіх юрисдикцій в усіх інстанціях, третейському суді з усіма правами, які надано законом захиснику, представнику потерпілого або свідка, позивачу, відповідачу, третій особі та іншому учаснику процесу.

Згідно з п.1Додаткової угоди №1за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується сплатити гонорар у розмірі 25 800 (двадцять п`ять тисяч вісімсот) гривень 00 (нуль) копійок в день підписання додаткової угоди.

Із квитанції №1394087 від 30.01.2026 року також вбачається, що вартість послуги - правової допомоги у цій справі становить 25800 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, у своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт (постанова Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22). Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз наданих адвокатом послуг свідчить про те, що такі пов`язані з розглядом цієї справи - адвокат підготував процесуальні документи по суті справи (позовну заяву, відзив на позовну заяву, клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, заява про розподіл судових витрат) та здійснив аналіз обставин справи. Суд не має застережень до кваліфікації адвоката чи якості виконання ним обов`язків, підготовлених ним документів. Разом з тим суд, дійшов висновку, що заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу є завищеним. Суд визнає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.

Тому при вирішенні питання щодо розміру наданої правничої допомоги суд бере до уваги заперечення представника позивача адвоката Давиденка К.В., а також ті обставини, що позивач є інвалідом І групи (Довідка МСЕ-011706 від 08.01.2004 року на а.с.8), з ним разом проживає неповнолітній син ОСОБА_4 , 2014 року народження, якого він також утримує, у зв`язку з чим вочевидь перебуває у скрутному матеріальному становищі та заявлений представником відповідачки розмір витрат на надання правничої допомоги є для нього надмірно обтяжливим.

Враховуючи надані послуги адвоката, предмет позову, а також те, що розгляд справи по суті не розпочатий, за клопотанням представника позивача підлягає залишенню без розгляду, жодне судове засідання з розгляду справи за участю адвоката Врони А.В. не відбулося, суд вважає справедливим відшкодування позивачці розміру судових витрат на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Керуючись статтями 133,137,142, 247, 257, 258-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (рнокпп НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (рнокпп- НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у справі №515/33/26 у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Роз`яснити, що особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.А.Дем`янова