УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2026 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Муратова С.О., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), подану її представником адвокатом Каленик Олександром Володимировичем (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: 61070, м. Харків, вул. Професорська, 14) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) про визнання об`єкта нерухомості особистою власністю одного з подружжя, -

у с т а н о в и в:

25.12.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визнати право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта: 120 за позивачкою ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.01.2026 позовну заяву ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Каленик О.В. до ОСОБА_2 про визнання об`єкта нерухомості особистою власністю одного з подружжя залишено без руху з наступних підстав.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суд прийшов до наступного.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що подана позовна заява не відповідає вимогам п. 3 ч. 3 ст. 175, ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Крім того, ч. 4 ст. 177 ЦПК України зобов`язує позивача додати до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

У відповідності до ч. 2 ст. 176 ЦПК України, абз. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 134 ЦПК України суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Тобто, ціну позову (орієнтовну ціну позову) повинен самостійно визначити позивач. Лише у разі, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору визначає суд.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно вимог Закону України «Про судовий збір» позивач повинен оплатити судовий збір за подання усіх позовних вимог, як немайнового характеру кожної вимоги, так і майнового.

Як зазначено вище, позовна заява, містить вимогу про визнання права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта: 120 за позивачкою, за якою, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, визначається ціна позову.

Отже, на виконання вимог п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, вказана позовна заява має містити ціну позову із врахуванням дійсної вартості нерухомого майна.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у місячному розмірі 3028 грн.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,20 грн. за одну немайнову вимогу.

При цьому, згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211,20 грн, та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 15140,00 грн.

Згідно позиції Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.03.2019 у справі №923/441/18, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

В додатках до позовної заяви позивач вказує квитанцію про сплату судового збору.

При цьому, згідно акту Київського районного суду м. Харкова про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (пакування) від 25.12.2025, при прийманні через підсистему «Електронній суд» позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта нерухомості особистою власністю одного з подружжя, надісланого від представника ОСОБА_4 не виявилося вказаних у додатку документів, а саме: квитанції про сплату судового збору.

Слід зазначити, що визначення ціни позову є прерогативою та обов`язком саме позивача у справі. Суд же повинен перевірити дійсну вартість майна, що є предметом спору, та вирішити питання про стягнення недоплаченого або повернення переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, визначеної попередньо позивачем.

Відтак, оскільки позовна заява не містить інформації про вартість спірного майна (орієнтовну ціну позову) на теперішній час, суд позбавлений можливості визначити ціну позову та, відповідно, точний розмір судового збору за розгляд позовної вимоги про визнання права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта: 120 за позивачкою ОСОБА_3 .

Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору - це звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 358 від 21.08.2014 строк дії звіту про оцінку нерухомого майна становить не більше шести місяців з дати оцінки.

Отже, позивачу необхідно було визначити ціну позову та сплатити судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 1211,2 грн та не більше 15140 грн.

На підставі викладеного, суд вважав за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду.

Згідно резолютивної частини вказаної ухвали Київського районного суду м. Харкова від 08.01.2026, позивачу надано 5-денний строк, з дня отримання цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Копія вказаної ухвали про залишення вказаної позовної заяви без руху була надіслана представнику позивача в його електронний кабінет 09.01.2026.

Враховуючі, що недоліки, вказані в ухвалі суду, позивачем та його представником у встановлений відповідно до ухвали суду строк і до теперішнього часу не виконані, суд вважає необхідним повернути заяву позивачу, роз`яснивши, що повернення заяви, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою позовною заявою після усунення її недоліків.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), подану її представником адвокатом Каленик Олександром Володимировичем (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: 61070, м. Харків, вул. Професорська, 14) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) про визнання об`єкта нерухомості особистою власністю одного з подружжя - вважати неподаною та повернути позивачу з усіма додатками.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не є перешкодою для повторного звернення з такою самою позовною заявою після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення позивачу даної ухвали суду.

Суддя С.О. Муратова