ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/7307/20 Номер провадження 22-з/814/34/26 Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
10 лютого 2026 року м. Полтава
Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів: Лобова О.А., Пікуля В.П.
при секретарі Філоненко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві заяву представника ОСОБА_1 адвоката Таш`яна Р.І. про ухвалення додаткового рішення
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-
Зміст позовних вимог
У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з вказаним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
Позов мотивовано тим, що 20 травня 2015 року вона уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_1 , в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який проживав разом з нею за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
У грудні 2019 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, проте на дату подання вказаного позову рішення по справі не винесено, оскільки ОСОБА_1 просив суд надати сторонам строк для примирення.
У зв`язку з припиненням отримання матеріальної допомоги на утримання сина вона звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів та згідно судового наказу від 28.01.2020 з ОСОБА_1 стягнуто на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вказувала, що відповідач мав змогу бачитися із сином, адже відповідно до рішення виконкому Харківської міської ради від 29.01.2020 № 15 йому встановлений порядок участі у вихованні дитини та визначений час для побачень з сином: перша, третя субота місяця з 09:00 год до 13:00 год та друга, четверта неділя місяця з 17:00 год до 19:00 год, щопонеділка з 16:00 год до 19:00 год у присутності матері.
Проте 21 березня 2020 року ОСОБА_1 за встановленим графіком забрав сина з дитячого закладу і з того часу не повертає його, вимоги повернути сина ігнорує, коли вона прийшла до нього додому сина не показав та до будинку не впустив.
Вважає, що підстави залишити дитину жити з батьком відсутні. Органом опіки та піклування встановлений графік побачень з дитиною, якого вона дотримувалася. Відповідач має важкий, невитриманий характер, через його агресивну поведінку вона змушена була звернутися до КЗ «Соціальний готель» і перебувати там протягом 30 днів з 12 листопада 2019 року. Свої побачення з дитиною відповідач нерідко пропускав, що свідчить про проблеми у вихованні дитини у відповідача. Вважає, що ОСОБА_1 не має жодних переваг у проживанні дитини з ним.
Посилаючись на викладене, просила суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею, ОСОБА_2 , передавши його їй на виховання від батька ОСОБА_1 .
11 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 133-134, т. 1).
Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя та є психічно неурівноваженою особою із суїцидальними проявами.
30.08.2020 року приблизно о 21:30 год ОСОБА_2 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 вчинили бійку, під час якої розпилили сльозогінний газ в обличчя йому та сину, на підставі чого 03.09.2020 були складені заборонні приписи щодо кривдника ОСОБА_2 та її матері.
Крім того, ОСОБА_2 намагалася накласти на себе руки шляхом самогубства, у зв`язку з чим перебувала на стаціонарному лікуванні.
Таким чином, психічний стан ОСОБА_2 викликає занепокоєння та ставить під сумнів можливість проживання дитини з нею, оскільки остання нехтує на стан здоров`я та життя ОСОБА_4 .
Вказував, що має власну квартиру АДРЕСА_3 , в якій вони проживали разом однією сім`єю, а тому син ОСОБА_4 звик до цього місця і йому буде тут зручно жити. Він оточений любов`ю та турботою.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року зустрічну позовну заяву прийнято до провадження та об`єднано із первісним позовом (а. с. 237, том 1).
Протокольною ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01 березня 2021 року замінено третю особу на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (а. с. 71-73, т. 2).
Згідно розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 року, на підставі частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з неможливістю судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану було змінено територіальну підсудність справ Московського районного суду м. Харкова з визначенням підсудності таких справ Октябрському районному суду м. Полтави.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що мати - ОСОБА_2 тривалий час не вживала жодних заходів, які б свідчили про її бажання піклуватись про дитину, приймати участь у її вихованні, розвитку, а її доводи, що вона очікувала рішення у цій справі не є виправданням бездіяльності по відношенню до дитини. Натомість батько - ОСОБА_2 належним чином виконує свої батьківські обов`язки та залишення проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом із батьком відповідає найкращім інтересам дитини.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Багмат Петра Дмитровича - задоволено.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2024 року - скасовано та постановлено по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю - ОСОБА_6 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - відмовлено.

Змінено розподіл судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 101,20 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Багмата Петра Дмитровича залишено без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2024 року залишено без змін.

На адресу апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Таш`яна Р.І. про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив вирішити питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що у відзиві на апеляційну скаргу було зазначено орієнтований розмір правової (правничої допомоги). Також у відзиві містилося застереження, що відповідні докази будуть надані суду протягом 5 днів з моменту розгляду справи. За надану правничу допомогу відповідач сплатив 17 000 грн. що підтверджується копіями відповідних платіжних інструкцій.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2 ст.134 ЦПК України). Пункт 9 частини 3 статті 175 ЦПК України також передбачає подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції, надав суду наступні докази: копія ордеру на надання правничої допомоги № серії ВІ № 1231571 17.07.2024; копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 08.05.2024; Акт приймання передачі наданої правової допомоги від 22.12.2025 року, копії платіжних інструкцій № WZCH5GKHOS від 27.11.2025 на суму 1000 грн.; № TPVDEIE5AG від 18.12.2025 на суму 6 000 грн.; № MOGVLCFGRQ від 11.12.2025 на суму 2000 грн.; № S6JC2Y7JWR від 13.11.2025 на суму 1000 грн.; № MPKIZC3DCV від 08.12.2025 на суму 1500 грн.; № HZRSGF0LE4 від 01.12.2025 на суму 1500 грн.; № SUGJJG2OWC від 16.10.2025 на суму 1500 грн.; № K0TZAKQLMX від 12.11.2025 на суму 1500 грн.; № 1XBDOUNL1S від 24.10.2025 на суму 1000 грн. (а.с.115-123).

21.01.2026 року представник ОСОБА_7 адвокат Сисоєва К.М. надала Полтавському апеляційному суду заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що за загальним правилом, визначеним у ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів на підтвердження понесених судових витрат, у тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи в конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В судовому засіданні 18 грудня 2025 року під час промови в судових дебатах представником відповідача, адвокатом Таш`яном Р.І., не було оголошено відповідну заяву про те, що ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення буде надано заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та долучення доказів надання такої допомоги.

Стверджує, що заява представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з додатками на її обґрунтування подана до суду з порушенням ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, приходить до такого висновку.

Частиною першою статті 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

- стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

- суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

- судом не вирішено питання про судові витрати;

- суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви представника ОСОБА_1 адвоката Таш`яна Р.І.про ухвалення додаткового судового рішення, врахувавши заперечення представника ОСОБА_7 адвоката Сисоєвої К.М., колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні зазначеної заяви представника ОСОБА_1 адвоката Таш`яна Р.І. з таких підстав.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи питання про судові витрати та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19);

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, пункт 20 постанови від 31 травня 2022 року у справі № 917/304/21);

- правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 620/2936/20).

У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 зазначено, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів (у суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі) не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18).

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 643/3720/15 (провадження № 61-18762св19) зазначив, що, враховуючи відсутність у матеріалах справи попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відсутність у заяві переліку витрат, про відшкодування яких йдеться, незаявлення до закінчення судових дебатів про відшкодування судових витрат та неподання особою заяви про намір подати докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відшкодування витрат.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок про те, що законодавцем визначено процесуальний наслідок незаявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення у справі. У такому випадку суд залишає заяву сторони про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18 зазначено, що потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу ОСОБА_1 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції надавав адвокат Таш`ян Р.І. на підставі ордера про надання правової допомоги від 17.07.2024 серії ВІ № 1231571 та договору № 168 про надання правової (правничої) допомоги від 08.05 2024.

Зважаючи на те, що ні позивач, ні його представник у поданих до Полтавського апеляційного суду клопотаннях та заявах не зазначали попереднього (орієнтовного) розрахунку сум витрат на правничу допомогу, які він поніс, або які очікував понести у зв`язку з розглядом справи, не зазначали про намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, а також про намір подати докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Таш`яна Р.І. про ухвалення додаткового судового рішення.

Керуючись статтями 137, 141, 270 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якго діє адвокат Таш`ян Роман Іванович, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткової постанови складено 10 лютого 2026 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді О.А. Лобов

В.П Пікуль