Справа № 304/2312/25 Провадження № 2/304/320/2026
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2026 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді Гевці В.М.,
за участі секретаря судового засідання Гарайдич Р.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 24 121,38 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що 12 квітня 2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту № 4296183. Шляхом використання одноразового ідентифікатора між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит та на підставі платіжного документа відповідачці були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8 500,00 грн.
13 вересня 2021 року, згідно з умовами договору відступлення права вимоги №07Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4296183 від 12 квітня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідачки.
Згідно з договором відступлення сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») є обґрунтованою та документально підтвердженою, становить 24 121,38 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить: 7 268 грн; заборгованість за відсотками становить: 16 258,38 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить: 595 грн.
Представник позивача позовні вимоги в зазначеному позові підтримав в повному обсязі, просив суд розглядати справу у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в справі.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позов не подала, про причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку.
Судом установлено, 12 квітня 2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту № 4296183. Шляхом використання одноразового ідентифікатора між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит та на підставі платіжного документа відповідачці були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8 500,00 грн.
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Кредит надано на таких умовах: сума (загальний розмір) кредиту становить: 8 500,00 грн; строк кредиту: 30 днів з 12 квітня 2021 року (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 12 травня 2021 року; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 11 339,00 грн; комісія за надання кредиту: 595,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 2 244,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки за цим договором: фіксована.
На підставі платіжного доручення № 43681743 від 12 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачці на картковий рахунок 8 500,00 грн.
13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права вимоги, в тому числі щодо відповідачки ОСОБА_1 . Згідно договору відступлення сума боргу перед новим кредитором, відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором становить: 24 121,38 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить: 8 500,00 грн; заборгованість за відсотками становить: 16 258,38 грн; сума заборгованості за комісійними винагородами становить: 595 грн.
25 липня 2025 року ТОВ «Діджин Фінанс» звернулось до відповідачки ОСОБА_1 з вимогою про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 4296183 від 12 квітня 2021 року. Згідно з вимогою про погашення заборгованості зобов`язано боржника погасити заборгованість протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 25 серпня 2025 року та/або зв`язатися з новим кредитором для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно з висловленою Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року в справі №6-979цс15 правової позиції «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до ТОВ «Діджи Фінанс» остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, ні на рахунок ТОВ «Діджи Фінанс», ні попереднього кредитора.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідачка ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає: 24 121,38 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить: 8 500,00 грн; заборгованість за відсотками становить: 16 258,38 грн; сума заборгованості за комісійними винагородами становить: 595 грн.
Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення кредиту за договором № 4296183, складеній ТОВ «Мілоан», при видачі кредиту 12 квітня 2021 року здійснено нарахування комісії за оформлення кредиту у розмірі 595,00 грн. Нарахування процентів з 12 квітня 2021 року по 12 травня 2021 року включно, здійснювалось щоденно по 74,80 грн. Також, 12 травня 2021 року здійснено сплату комісії за пролонгацію у розмірі 425,00 грн та відбулась сплата процентів за кредитом у сумі 567,00 грн, тіла кредиту у сумі 425,00 грн. Крім цього, 12 травня 2021 року здійснено нарахування комісії за пролонгацію у сумі 425,00 грн. Починаючи з 13 травня 2021 року по 19 травня 2021 року проценти нараховувалися по 71,06 грн щоденно, разом з цим, 19 травня 2021 року здійснено сплату комісії за пролонгацію у сумі 807,00 грн, сплачено проценти за кредитом у сумі 830,00 грн та тіло кредиту у сумі 807,00 грн; нараховано комісію за пролонгацію у сумі 807,00 грн. З 20 травня 2021 року по 03 червня 2021 року проценти нараховано по 63,96 грн щоденно, з 04 червня 2021 року по 06 липня 2021 року по 363,40 грн щоденно, а також з 07 липня 2021 року по 02 серпня 2021 року проценти нараховувалися в розмірі 72,86 грн щоденно.
В цілях перевірки доводів позивача стосовно обґрунтованості нарахування ним процентів за користування кредитними коштами суд виходить з того, що пунктом 1.3. кредитного договору грошові кошти надаються позичальнику строком на 30 днів з 12 квітня 2021 року (строк кредитування).
Пунктом 1.5.1. договору передбачена комісія за надання кредиту: в сумі 595,00 грн, яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Відповідно до пункту 1.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитом складають: 2 244,00 грн, які нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6. договору).
Тип процентної ставки за цим договором: фіксована (п. 1.7. договору). Особливості нарахування процентів визначені у пунктах 2.2 та 2.3 цього договору.
Пункт 2.2. плата за кредитом:
2.2.1. позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору.
2.2.2. нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору.
2.2.3. проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.
2.3. Пролонгація строку кредитування:
2.3.1. продовження вказаного в п. 1.3 договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином:
2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах:
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 договору.
2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 договору.
У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
На підставі посилань позивача на пункти 2.2. та 2.3 кредитного договору він зробив наступні висновки.
На відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. (Тобто, ніякої заяви позичальника на продовження дії договору не потребується).
У спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів, а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 30 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах).
Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Згідно з доданої до позовної заяви відомості про щоденні нарахування та погашення, яка підготовлена ТОВ «Мілоан», нарахування відсотків на суму 16 258,00 грн мало місце виключно в межах строку кредитування, з урахуванням пролонгацій.
У той же час позивач не навів ніяких правових обгрунтувань правомірності нарахування ним процентів за користування кредитними коштами після спливу строку дії кредитного договору; не надав ніяких доказів узгодження сторін щодо пролонгації договору на іншій конкретний строк.
Виходячи із складу позовних вимог, суд приходить до таких висновків.
Щодо вимоги про стягнення суми кредиту (тіла кредиту).
Згідно до умов кредитного договору відповідачу було надано кредит на суму 8 500,00 грн із строком погашення ( строк дії договору): 12 травня 2021 року.
Як встановлено з відомості про щоденні нарахування та погашення кредиту за договором № 4296183, складеній ТОВ «Мілоан», при видачі кредиту 12 квітня 2021 року, позичальник декілька разів здійснив погашення суми заборгованості.
На підставі договору про відступлення права вимоги від 13 вересня 2021 року права кредитора за цим кредитним договором перейшло до позивача.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 526 цього Кодексу встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина перша статті 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Таким чином, на цей час зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором в частині основної суми боргу (тіло кредиту) продовжує існувати у розмірі 7 268,00 грн.
Що стосується вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, встановлених кредитним договором, то суд приходить до таких висновків.
Пунктом 1.5. кредитного договору встановлено, що на час дії цього договору встановлена фіксована процентна ставка (п. 1.7. договору).
Згідно з пунктом 1.6. договору визначено стандартну (базову) процентну ставку у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Виходячи з цих умов, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами за період з 12 квітня 2021 року по 12 травня 2021 року в розмірі 0,88 % за кожний день. Загальна сума становить: 2 244,00 грн. В матеріалах справи відсутні відомості та докази того що за даним договором відбулася пролонгація строку кредитування.
Слід зазначити, що ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду детальної виписки, яким чином та на яких підставах ТОВ «Мілоан» здійснювало подальше нарахування суми процентів за користування кредитом (лише вказано про нарахування таких процентів).
При цьому, суд звертає увагу на те, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування за договором № 4296186 від 12 квітня 2021 року був пролонгований кредитодавцем, не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), тому строк кредитування становив 30 днів.
Застосовуючи положення пунктів 2.2. та 2.3. кредитного договору для нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору, позивач вважає, що:
На відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами.
Тобто, ніякої заяви позичальника на продовження дії договору не вимагається.
Такий висновок суперечить положенням статті 654 ЦК України, відповідно до якої зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається.
У спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів, а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 30 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах).
Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Згідно з доданої до позовної заяви відомості про щоденні нарахування та погашення, яка підготовлена ТОВ «Мілоан», нарахування відсотків на суму 16 258,00 грн мало місце виключно в межах строку кредитування, з урахуванням пролонгацій.
Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу тому, що з боку позичальника надходило клопотання про продовження строку кредитування, що строк кредитування (строк дії договору) пролонгувався у встановленому законодавством порядку, строк такого продовження.
Другим висновком, зробленим позивачем з наведених пунктів кредитного договору, є те, що до наслідків невиконання зобов`язання у встановлений договором строк застосована базова процентна ставка, передбачена пунктом 1.6. кредитного договору.
Відсотки за кредитом це додаткова сума, яку позичальник сплачує банку за правомірне користування позиченими коштами. Законодавством поняття «проценти за кредит» визначається як плата користування чужими грошовими коштами (ст. 536 ЦК України).
Усі інші платежі на користь позичальника, що нараховані за результатами невиконання зобов`язання, є штрафними санкціями за порушення зобов`язання, але не процентами за користування кредитними коштами. Їх характер та відповідальність за них встановлюються договором і статтею 625 ЦК України.
Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Серед них вказується на те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Стаття 627 ЦКУ встановлює принцип свободи договору. За цим принципом сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 6 Цивільного кодексу передбачається, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Однак, вони не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Разом з тим, частиною другою статті 627 ЦК України передбачається, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними».
Тому пункти 2.2. та 2.3. кредитного договору № 4136931 від 21 травня 2021 року в частині нарахування процентної ставки за користування кредитними коштами після спливу строку дії договору і автоматична пролонгація цього строку є нікчемними.
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Правові наслідки недійсності правочину або його частини визначені статтями 216 та 217 ЦК України.
Таким чином, суд приходить до таких висновків щодо заявлених позивачем вимог.
Вимога позивача в частині стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) є обґрунтованою і законною.
Умова кредитного договору щодо визначення процентної ставки за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору не має юридичних наслідків.
Нарахування процентів є правомірним лише за період з 12 квітня 2021 року по 12 червня 2021 року, включно. Загальна сума процентів за цей період становить 2 244,00 грн.
Також, щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісійними винагородами у розмірі 595 грн, суд дійшов до таких висновків.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку (фінансової установи), виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як плата за надання кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Так, вищезазначений кредитний договір, укладений між сторонами, не містить опису послуг з надання кредиту та обґрунтованого розрахунку вартості таких послуг, що зумовлювало б стягнення комісії, а матеріали справи доказів надання послуг з обслуговування кредитної заборгованості, консультаційних послуг, інформаційної підтримки тощо, як періодичності, так і чіткого переліку.
Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. За приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Так, кредитодавцю забороняється встановлювати у кредитному договорі будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону. Така умова в договорі є нікчемною. Відповідну постанову по справі № 666/4957/15-ц Верховний Суд прийняв 20.02.2019, вона є застосовною в даних правовідносинах у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України.
Суд враховує, що споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч.1,2 «Про споживче кредитування»). Проте, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч.5 «Про споживче кредитування»).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 у справі № 740/3852/19, пр. 61-7745св21, зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, пр. 14-44цс21 Велика Палата дійшла висновку, що обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Таким чином, вимоги сторони позивача в частині стягнення суми заборгованості за комісійними винагородами в розмірі 595 грн є необґрунтованими, відповідно не підлягають задоволенню, що також зумовлює часткове задоволення позову.
Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, що містяться у справі, оцінивши їх, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 9 512,00 грн, з яких: 7 268,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 2 244,00 грн заборгованість за відсотками.
Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 2 422,40 грн судового збору (сплачено відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» із застосуванням коефіцієнту 0,8), що підтверджується платіжною інструкцією.
Так, на користь позивача, як сторони у справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідачки слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 955,25 грн, тобто пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 141, 258-259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.11, 258, 512, 514, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 1048-1050, 1054, 1082 ЦК України, ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідач: ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Головуюча:Гевці В. М.