Справа № 243/174/26
Провадження № 2/243/530/2026
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий - суддя Фалін І.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію,
Позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію.
Позов обґрунтований тим, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. Підприємство засноване на спільній власності територіальних громад і знаходиться в управлінні Донецької обласної державної адміністрації. Управління підприємством на період дії Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» здійснює облдержадміністрація, обласна військово-цивільна адміністрація. До складу підприємства входить 16 теплопостачальних відокремлених підрозділів. Відокремлений підрозділ «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомунерго» «Слов`янськтепломережа» є структурним підрозділом позивача, основною діяльністю якого є виробництво теплової енергії та надання її споживачам (фізичним та юридичним особам) у тому числі і відповідачу. Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг та на ці відносини поширюється дія Закону України Про житлово-комунальні послуги. Згідно вказаного Закону України взаємодія між учасниками відносин у вказаній сфері здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 39, п. 40 Правил №830 споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Згідно чинного законодавства споживач зобов`язаний оплатити послугу, якщо він фактично користувався ними за затвердженими в установленому порядку тарифами. Здійснюючи свою діяльність, позивач протягом тривалого часу в опалювальний період надає ОСОБА_1 теплову енергію у квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач використовувала надану послугу для задоволення власних потреб та не відмовлявся від цих послуг. На ім`я відповідального наймача/власника відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що відповідає вищевказаній квартирі та відповідно до якого нараховується плата за теплову енергію. Будинок, де розташована квартира обладнаний лічильником. Станом на дату подання до суду даної позовної заяви, до позивача не надходило жодних звернень споживачів по квартирі, власником якої є відповідач, щодо не проведення стягнення за теплову енергію з наданням документів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022р. № 206. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також 3% річних. Ця стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, незалежно від підстав виникнення зобов`язання та форми його фіксації. Отже, позивач має право вимоги до відповідача виконання обов`язку щодо оплати заборгованості, а боржник за спірний період зобов`язана сплатити гроші за спожиту теплову енергію, з урахуванням 3% річних та інфляційні збитки.
Представник позивача Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через систему «Електронний суд» представником позивача до суду надіслано заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася, в зв`язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 402461484 від 06.11.2024, є абонентом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» та має особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно листа Відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської військової адміністрації від 14.01.2026 №20-16/2-120 наданого на запит суду слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.08.2005 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Між позивачем і відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачу послуги з опалення, а відповідач користувався даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлявся від них.
Станом на дату подання до суду даної позовної заяви, до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» жодних звернень від власника щодо не проведення стягнення за теплову енергію з наданням документів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022р. № 206 (зі змінами), не надходило.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно п. 35 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги.
Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.
Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Таким чином між відповідачем та позивачем утворилися фактичні договірні відносини з надання послуг з теплопостачання.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно з п.11 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуг з постачання теплової енергії, що надаються ОКП «ДТКЕ» споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами (п.34 індивідуального договору) становить: з 01.10.2021 р плата за абонентське обслуговування становить 33,74 грн.(будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 23,04 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії); з 01.10.2022 р плата за абонентське обслуговування становить 29,15 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 21,36 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії); з 01.10.2023 р плата за абонентське обслуговування становить 38,02 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 28,07 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії); з 01.10.2024 р плата за абонентське обслуговування становить 42,89 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 29,78 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії); 01.10.2025р. складає 42,89 грн. (для споживачів, які мешкають у будинках, обладнаних вузлами обліку теплової енергії) та 31.03 грн. для споживачів, будинки яких не обладнано лічильниками обліку теплової енергії. Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи».
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.
Тобто, докази, які відповідач повинна подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які вона посилається, як на підставу невизнання позовних вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими.
Статтею 625 ЦК України передбачена цивільна-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Рахунок розміру інфляційний нарахувань здійснюється наступним чином: (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця заборгованість за попередній місяць) х індекс інфляції / 100 (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць). Якщо індекс інфляції за місяць менше 100%, показник інфляційних витрат за даний місяць не нараховується.
3 % річних нараховуються наступним чином: (сальдо на початок місяця заборгованість за попередній місяць) х 3 х (кількість прострочених днів) 365 днів / 100.
Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат проведені на заборгованість, яка виникла виключно до 24 лютого 2022 року.
Відповідачу надавались послуги з опалення, але вона не в повному об`ємі вносила плату за користування зазначеними послугами, тобто прострочила виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за постачання теплової енергії, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 01.01.2022 - 01.02.2022.
Отже, у зв`язку з не виконанням обов`язків щодо сплати спожитих послуг, відповідачу нараховано за період з 01.01.2022 - 01.02.2022, інфляційні втрати в сумі 29,49 грн. та 3% річних в сумі 5,97 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3028,00 грн.
Дана позовна заява подана до суду через систему «Електронний суд», тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 2422,40 грн. (3028 х 0,8), який сплачений позивачем.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Відповідно до п.4 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Позивачем по справі понесені витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідача у справі на суму 45,00 грн., а тому ці витрати слід також стягнути з відповідача на користь позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 12, 13, 322, 509, 526, 625 ЦК України, ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 1,7, 20, 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-268, 274-279, 280-282, 289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 16.02.2026.

Суддя І.Ю. Фалін