УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

13 лютого 2026 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Микитина Володимира Ярославовича,

сторони та інші учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачка ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачки, - Сколівський відділ Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

зміст позовних вимог про зарахування сплачених грошових коштів в рахунок сплати аліментів у виконавчому провадженні;

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін та інших учасників, заяву позивача ОСОБА_1 , подану через представницю адвокатку Бідак Олену Олегівну, про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, -

в с т а н о в и в:

Описова частина із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою.

Позивач ОСОБА_1 , в порядку представництва, котре здійснює адвокатка Бідак О.О., сформувавши документ у системі «Електронний суд», 11.02.2026 року подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, в якій просить ухвалити рішення про зарахування йому сплачені відповідачці ОСОБА_2 грошові кошти в період з 05.12.2022 року по 02.11.2025 року включно, в загальному розмірі 509 203 грн. 18 коп., в рахунок сплати ним аліментів у виконавчому провадженні № 70012940 з примусового виконання виконавчого документа судового наказу, виданого 30.05.2022 року Сколівським районним судом Львівської області за єдиним номером судової справи 453/450/22, про стягнення з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 аліментів на їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття вказаної дитини.

Одночасно із вищевказаною позовною заявою, позивачем ОСОБА_1 у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Бідак О.О., подано також заяву про вжиття заходів її забезпечення у спосіб зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 70012940 з примусового виконання виконавчого документа судового наказу, виданого 30.05.2022 року Сколівським районним судом Львівської області за єдиним номером судової справи 453/450/22, про стягнення з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 аліментів на їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття вказаної дитини, - до вирішення судом даної справи по суті.

Заява про вжиття заходів забезпечення вищевказаної позовної заяви вмотивована тим, що головним державним виконавцем Сколівського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїРадевичем В.Ф. накладено арешт на кошти боржника-позивача ОСОБА_1 та невжиття заходів забезпечення позову призведе до продовження стягнення коштів за винесеним виконавчим документом, і у випадку їх стягнення на користь відповідачки ОСОБА_2 , в порядку ч. 2 ст. 445 ЦПК України їх неможливо буде повернути, оскільки у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або за завідомо неправдивих відомостях позивача. Оскільки заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вказаним державним виконавцем безпідставно не були враховані перераховані позивачем ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 кошти в загальному розмірі 509 203 грн. 18 коп., що є значною сумою, а це сплачена сума аліментів близько на 13 років наперед, то таке стягнення з позивача ОСОБА_1 може бути безпідставним.

Сторони та інші учасники справи, на виконання вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, про вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову не повідомлялись. Заява про вжиття заходів забезпечення позову розглянута не пізніше двох днів з дня її надходження до Сколівського районного суду Львівської області.

Закон, джерела права та роз`яснення, котрими керувався суд, постановляючи дану ухвалу.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Права та обов`язки учасників справи визначені у ст. 43 ЦПК України, до яких, з-поміж іншого, належить право подавати заяви та клопотання, у котрих в силу ст. 182 вказаного Кодексу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань.

Одним із процесуальних питань, які суд може вирішувати у судовому засіданні, є питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, про що суд постановляє відповідну ухвалу.

За змістом ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених у ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, за змістом статей 149151 ЦПК України забезпечення позову є процесуальним інструментом, спрямованим на гарантування реального та ефективного виконання можливого судового рішення у справі, а також на запобігання істотному ускладненню чи унеможливленню виконання такого рішення або ефективного захисту чи поновлення порушеного права.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до роз`яснень, котрі містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Верховний Суд відзначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі за єдиним унікальним номером 915/508/18). Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі за єдиним унікальним номером 922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2019 року у справі за єдиним унікальним номером 922/599/19).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Пантелеєнко проти України» (рішення від 29 червня 2006 року, заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Своєю чергою, у рішенні у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland) (рішення від 31 липня 2003 року, заява № 50389/99) Європейський Суд з прав людини вказує, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Висновок суду за результатами вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову має похідний, допоміжний характер та існує виключно у зв`язку з наявністю спору, який підлягає судовому розгляду в установленому законом порядку. Воно не може застосовуватися автономно, поза межами належного судового провадження, оскільки його правова природа нерозривно пов`язана з майбутнім вирішенням спору по суті.

Так, ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 13.02.2026 року за єдиним унікальним номером судової справи 453/245/26, відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачки, - Сколівського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зарахування сплачених грошових коштів в рахунок сплати аліментів у виконавчому провадженні.

Як встановлено суддею при вирішенні питання про відкриття провадження, заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги не підлягають розгляду в порядку позовного провадження, оскільки фактично спрямовані на оскарження дій державного виконавця у межах конкретного виконавчого провадження та повинні розглядатися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Відтак, у даному випадку відсутній належний предмет позову та відсутній спір про право між сторонами цивільних правовідносин, що унеможливлює відкриття провадження у справі.

За таких обставин суд позбавлений процесуальної можливості оцінювати наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову, оскільки:

?відсутнє судове провадження, у межах якого такі заходи могли б бути застосовані;

?відсутній спір, який підлягає вирішенню в позовному порядку;

?відсутній об`єкт забезпечення у вигляді вимоги, що може бути предметом судового рішення по суті.

Забезпечення позову не може використовуватися як самостійний засіб впливу на учасників виконавчого провадження чи як альтернативний спосіб оскарження дій державного виконавця. Його застосування поза межами належного процесуального механізму суперечило б принципам законності, процесуальної економії та правової визначеності.

Таким чином, з огляду на відмову у відкритті провадження у справі, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки відсутні передбачені законом процесуальні передумови для вжиття відповідних заходів, відтак, у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої через представницю адвокатку Бідак О.О., про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, належить відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 149-150, 153, 247, 258, 260-261 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої через представницю адвокатку Бідак Олену Олегівну, про вжиття заходів забезпечення позовної заяви, пред`явленої до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачки, - Сколівського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зарахування сплачених грошових коштів в рахунок сплати аліментів у виконавчому провадженні, - відмовити.

Строк і порядок набрання ухвалою суду законної сили та її оскарження.

Ухвала, в силу положень ч. 2 ст. 261 ЦПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена сторонами у справі у строк подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Дата складення ухвали у повному обсязі: 13 лютого 2026 року.

Суддя Володимир МИКИТИН