П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року

м. Рівне

Справа № 559/2592/25

Провадження № 22-ц/4815/151/26

Головуючий у Млинівському районному суді

Рівненської області: суддя Лободзінський А.С.

Рішення суду першої інстанції

(скороченим текстом) проголошено:

15 вересня 2025 у селищі Млинів Дубенського району

Рівненської області

без фіксування судового засідання технічними засобами

Повний текст рішення складено: 19 вересня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 15 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки та пені,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (далі ТОВ "Західна агровиробнича компанія" або товариство) про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки та пені.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що 24 лютого 2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Райз Захід» (далі ТОВ "Райз Захід"), правонаступником якого є ТОВ "Західна агровиробнича компанія", було укладено два договори оренди щодо належних йому на праві приватної власності земельних ділянок площею 3,52 га з кадастровим номером :06:0013:0005 та площею 7,6891 га з кадастровим номером :06:0013:0488 строком на 5 років.

Пізніше строк дії договорів пролонговано на підставі додаткової угоди від 14.03.2018. Протягом усього строку оренди орендарем не виконувалися умови договорів у частині своєчасної виплати орендної плати. Як наслідок, 24 жовтня 2024 року та 11 листопада 2024 року рішеннями Млинівського районного суду Рівненської області у справах за позовами ОСОБА_1 ці договори було розірвано.

За умовами договорів оренди та додаткової угоди орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року; у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,01% за кожен день прострочення; орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 7% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що складає 13 281, 30 гривень за рік оренди. Тому товариство повинно було сплатити на користь ОСОБА_1 до 31 грудня 2024 року орендну плату у розмірі 26 562,60 гривень. Однак лише 12 березня 2025 року відповідач перерахував позивачу грошові кошти у рахунок сплати орендної плати у сумі 12 039,33 гривень.

Отже, ОСОБА_1 був змушений вимагати стягнення з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" 14 523,27 гривень заборгованості за невиплаченою орендною платою та 347,14 гривень нарахованої пені за прострочення зобов`язання по виплаті орендної плати.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 15 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати, яка після відрахування сум податків і зборів становить 8 406, 24 гривні.

Стягнуто з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на користь ОСОБА_1 пеню, нараховану на суму заборгованості з орендної плати, у розмірі 237, 42 гривні.

Стягнуто з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору та наданням правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 2 738, 15 гривень.

У поданій апеляційній скарзі товариство, вважаючи оскаржуване рішення частково незаконним та необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати в частині задоволення позову, відмовивши ОСОБА_1 у стягненні з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" 5 528, 42 гривні.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про свою згоду із тим, що орендна плата за договором складала 13 281, 30 гривень за рік оренди. При цьому за вирахуванням податків і зборів до виплати орендодавцю підлягала сума у 10 691, 45 гривень за рік оренди.

Натомість рішеннями Млинівського районного суду від 24 жовтня 2024 року, що набрало законної сили 05 грудня 2024 року, та від 11 листопада 2024 року, що набрало законної сили 24 грудня 2024 року, ці два договори оренди розірвано. Отже, орендна плата має бути нарахована не за весь 2024 рік, а за періоди з 01 січня 2024 року по 05 грудня 2024 року та з 01 січня 2024 року по 24 грудня 2024 року. Тому орендна плата за вказаний період складає 9 929, 87 гривень і 10 515, 70 гривень.

Крім того, за час із 2019 року по 2023 рік позивачу сплачено орендну плату у розмірі більшому, ніж передбачено договорами. На його думку, розмір переплати складає 7 626, 80 гривень, а тому, віднявши від 20 445, 57 гривень суму у 12 039, 33 гривні та 7 626, 80 гривень, отримаємо 779, 44 гривні орендної плати, яка і підлягала до виплати.

Не погоджується із розміром пені, зазначаючи, що неустойка складає 98, 38 гривень і наводячи при цьому відповідні розрахунки.

У поданому відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Панчина П.Є., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, 24 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Райз-Захід" укладено договори оренди землі площею 7,6891 га з кадастровим номером :06:0013:0488 та площею 3,52 га з кадастровим номером :06:0013:0005, які розташовані на території Підлозцівської сільської ради Млинівського району Рівненської області строком на 5 років (а.с. 6-8).

Додатковою угодою від 14 березня 2018 року змінено первісного орендаря ТОВ "Райз Захід" на нового - ТОВ "Західна агровиробнича компанія" ( а.с. 9).

Згідно зі ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону Українни «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Пунктами 9, 11 договору оренди №б/н від 24.02.2016, у який було внесено зміни додатковою угодою №б/н від 14.03.2018, обумовлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 13 281,30 гривень за рік оренди.

Орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року.

Разом з тим ТОВ "Західна агровиробнича компанія" не було виплачено ОСОБА_1 орендну плату за 2024 рік до 31 грудня 2024 року.

Отже, станом на 01 січня 2025 року у орендаря існувала заборгованість перед орендодавцем із виплати орендної плати за договором оренди земельних ділянок площею 7,6891 га з кадастровим номером :06:0013:0488 та площею 3,52 га з кадастровим номером :06:0013:0005 у розмірі 26 562,60 гривень нарахованої суми оренди.

Відповідно до п. 170.1.4 ст. 170 Податкового кодексу України доходи, зазначені, зокрема, у п.п.170.1 п.170.1 ст. 170 цього Кодексу як дохід від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою 18%, визначеною п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України.

Згідно із пп.1.3 п.1.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, ставка військового збору становить 1,5% об`єкта оподаткування.

Отже, ТОВ "Західна агровиробнича компанія" при нарахуванні і виплаті на користь ОСОБА_1 , як орендодавця, доходу у виді орендної плати повинна утримати із суми оренди, зазначеної у договорі, а саме 13 281,30 гривень (за дві земельні ділянки становить 26 562,60 гривень) податок на доходи фізичних осіб за ставкою 18 % та військовий збір за ставкою 1,5 %.

Тому суд правильно встановив, що сума орендної плати, яка підлягає до виплати ОСОБА_1 за 2024 рік, становить 10 691,45 гривень.

Крім того, звернуто увагу на те, що укладені між ОСОБА_1 та ТОВ "Західна агровиробнича компанія" договори було розірвано на підставі рішень Млинівського районного суду Рівненської області від 24 червня 2024 року у справі №566/55/24, яке набрало законної сили 05 грудня 2024 року, та від 11 листопада 2024 року у справі №566/557/24, яке набрало законної сили 24 грудня 2024 року (а.с. 10-13).

За таких обставин сума орендної плати, яка повинна бути виплачена ОСОБА_1 за договором оренди земельної ділянки площею 7, 6891 га з кадастровим номером :06:0013:0488 обчислюється за формулою: 10691,45:365*339=9929,87 гривень і договором оренди земельної ділянки площею 3,52 га з кадастровим номером :06:0013:0005 обчислюється за формулою: 10691,45:365*359=10515,70 гривень, що сумарно становить 20 445,57 гривень.

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 ) вбачається, що 12 березня 2025 року на його банківський рахунок було зараховано грошові кошти в рахунок орендної плати за договором оренди землі за 2024 рік у сумі 12 039,33 гривень (а.с. 39).

Тобто відповідачем було сплачено ОСОБА_1 орендну плату за 2024 рік у сумі 12 039,33 гривень, а тому, віднявши цю суму від суми заборгованості ТОВ "Західна агровиробнича компанія" перед позивачем по орендній платі за 2024 рік у розмірі 20 445,57 гривень, одержимо 8 406, 24 гривні. Якраз ця сума і підлягає стягненню із орендаря на користь позивача.

З приводу доводів ТОВ "Західна агровиробнича компанія" про те, що із суми орендної плати, яку підлягала виплаті ОСОБА_1 , необхідно вирахувати суму переплати відповідачем на користь орендодавця за період з 2019 року по 2023 рік, то їх правильно відхилено судом попередньої інстанції. При цьому обгрунтовано зазначалося, що предметом спірних правовідносин є заборгованість по орендній платі саме за 2024 рік. Між тим, з позовом про зустрічне зарахування переплат за минулі роки або про повернення коштів, набутих без достатньої правової підстави, ТОВ "Західна агровиробнича компанія" до суду не зверталося.

До обов`язків землекористувачів згідно з п."в" ч.1 ст. 96 ЗК України, серед іншого, віднесено і своєчасну сплату земельного податку або орендної плати.

Частиною першою ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря, в т.ч. і своєчасне внесення орендної плати. Даному праву орендодавця кореспондує обов`язок орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату за володіння і користування його земельною ділянкою.

Відповідно до ст.ст. 629, 610 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 11 договорів оренди обумовлено, що орендна плата за 2024 рік повинна бути виплачена орендарем на користь ОСОБА_1 до 31 грудня 2024 року.

Всупереч зазначеним договірним зобов`язанням виплата орендної плати ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2024 року повністю проведена не була, а ця обставина відповідачем і не заперечується. Натомість матеріалами справи підтверджується, що орендну плату за 2024 рік у сумі 12 039,22 гривень було зараховано на рахунок ОСОБА_1 лише 12 березня 2025 року. Отже, відбулася несвоєчасна виплата орендної плати із простроченням виконання грошового зобов`язання на 70 днів. При цьому прострочення стягуваної за судовим рішенням заборгованості по орендній платі, яке обчислюється моментом звернення ОСОБА_1 за захистом суб`єктивного цивільного права, тобто пред`явлення 01 липня 2025 року позову, складає 181 день.

За умовами пункту 14 договорів оренди №б/н від 24.02.2016 у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення.

Тобто розмір пені становитиме для виплаченої відповідачем заборгованості у добровільному порядку, що відбулася 12 березня 2025 року, 84, 27 гривень (12 039,33х0,01%х70), а для спірної суми 152, 15 гривень (8 406,24х0,01%х181).

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув із ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на користь ОСОБА_1 8 406,24 гривень заборгованості за орендною платою та 237,42 гривень пені, нарахованої на суму цієї заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що на підставі рішень Млинівського районного суду від 24 жовтня 2024 року, що набрало законної сили 05 грудня 2024 року, та від 11 листопада 2024 року, що набрало законної сили 24 грудня 2024 року, два договори оренди, які укладені між сторонами, розірвано, а тому орендна плата має бути нарахована не за весь 2024 рік, а за періоди з 01 січня 2024 року по 05 грудня 2024 року та з 01 січня 2024 року по 24 грудня 2024 року, то з ними погодитися не можна.

Так, договірні права і обов`язки сторін, що діяли протягом 2024 року, станом на грудень 2024 року, тобто на час, коли набрали законної сили судові рішення про розірвання договорів оренди, в дійсності були вичерпані, крім зобов`язання орендаря сплатити річну орендну плату у термін до 31 грудня 2024 року, яка могла бути сплачена і раніше. Отже, обчислення спірної заборгованості у запропонований товариством спосіб суперечить обставинам справи і вимогам закону.

Тому також не можна погодитися і з розміром пені у 98, 38 гривень, на якому наполягає ТОВ "Західна агровиробнича компанія".

Згідно із ч.ч. 2, 3, 4 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заявник покликається і на те, що за час із 2019 року по 2023 рік позивачу сплачено орендну плату у розмірі більшому, ніж передбачено договорами, хоча суд першої інстанції уже дав детальну та повну оцінку цим обставинам.

Не заслуговують на увагу твердження автора апеляційної скарги про недодержання судом норм процесуального права.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове вирішення цивільно-правового спору, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції і покликання заявника про неправильне застосування норм матеріального права.

В решті аргументи ТОВ "Західна агровиробнича компанія" відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" залишити без задоволення, а рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 15 вересня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук