Справа № 344/212/26
Провадження № 2-о/344/145/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Турчин Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Микулич І.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою, у якій просить : видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 6 місяців встановивши наступні обмеження : заборонити йому перебувати у місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи за вказаною адресою; заборонити в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 , заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися із нею.

В обґрунтування заяви зазначено, що заявника перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу сторони залишилися проживати в одному житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_2 , оскільки є співвласниками.

ОСОБА_2 вчиняє відносно заявниці психологічне насильство, що підтверджується :

Відповіддю Івано-Франківського РУп від 09.05.2025 про те, що відносно були складені адміністративні протоколи за ст. 173-2 КУпАП 24.04.2025 та від 18.02.2024

Рішеннями Івано-Франківського міського суду у справі №344/21240/19 від 05.12.2019, 344/10374/23 від 09.06.2023, 344/11334/23 від 05.07.2023, 344/3843/24 від 08.04.2024.

Терміновим заборонним приписом від 24.04.2025.

Заявниця потерпає від насильства ОСОБА_2 вже протягом тривалого часу, що негативно впливає на її здоров`я, боїться за своє життя. ОСОБА_2 не змінює своєї поведінки.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Микулич І.В. заяву підтримав з підстав та мотивів, що викладені письмово. Просив заяву задоволити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник адвокат Савчук Р.Р. у заяві просив відмовити через безпідставність. Зокрема вказали, що рішенням суду вже виносились термінові заборонні приписи, заява ОСОБА_1 була задоволена частково. Разом з тим, сторона заявника не згадує про рішення суду у справі №344/9423/25, яким у заяві ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису було відмовлено. Після цього, у листопаді 2025 року за викликом ОСОБА_1 було складено терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_2 , який такий оскаржує. Конфлікт виник з того приводу, що заявниця не могла зайти свій мобільний телефон, звинувачуючи у цьому ОСОБА_2 . Вказана подія було спровокована самою ж заявницею, мав місце побутовий конфлікт. Так, у зв`язку із неможливості поділити спірну квартиру, подружжя користується такою спільно, зокрема ОСОБА_2 проживає у кімнаті, у якій розташована кухня. При цьому, вже близько року ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає, інколи приходить та користується кухнею, ванною кімнатою.

Вислухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.01.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано шлюб.

Згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, від 26.04.2018, квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності в частка по 1/3 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Як встановлено на час розгляду заяви, заявниця постійно не проживає у вказаній квартирі, на пряжі останнього часу проживає за іншою адресою. Заінтересована особа проживає у такій постійно.

Як на підставу звернення із вказаною заявою сторона заявника посилається, зокрема на судові рішення Івано-Франківського міського суду, за якими раніше було видано обмежувальний припис за заявою ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 .

Однак, суд бере до уваги, що :

-У справі №344/21240/19 від 05.12.2019, заяву задоволено частково- заборонено ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори, контактувати особисто, через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 (шість) місяців.

-У справі №344/10374/23 постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.09.2023 рішення суду першої інстанції скасовано- у заяві про видачу обмежувального припису відмовлено;

- У справі №344/11334/23 від 05.07.2023- продовжено дію раніше застосованих заходів тимчасового обмеження прав та покладених обов`язків :заборонено вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

- Усправі №344/3843/24 від 08.04.2024 заяву задоволено частково, видано обмежувальний припис : заборонено вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 3 (три) місяці; заборонено, особисто і через третіх осіб розшукувати, якщо ОСОБА_1 за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею, на строк 3 (три) місяці.

- У справі №344/9423/25 від 06.06.2025 відмовлено у заяві про видачу обмежувального припису. З вказаного рішення суду вбачається, що суд не вбачає ознак домашнього насильства, зокрема психологічного, оскільки вбачається, що між сторонами є побутові конфлікти, жодних доказів того, що ОСОБА_2 , 08.04.2024 (дати постановлення останнього рішення суду про видачу обмежувального припису), вчиняв домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , немає. Також, суд зазначив, що сторонам слід вирішити свій побутовий конфлікт шляхом виділення своїх часток у квартирі та припинити спільне проживання, а не шляхом звернення до суду із заявами про видачу обмежувальних приписів.

Також, заявник посилається на відповідь Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 09.05.2025 за №72241-2025, про складення адміністративних протколів відсноно ОСОБА_2 24.04.2025 та 18.02.2024 за ст. 173-2 КУпАП. Станом на 05.05.2025 такий перебуває на обліку як кривдник, відповідні курси з реабілітації не проходив. Разом з тим, таке повідомлення мало місце на час розгляду судом справи №344/9423/25, та суд надав оцінку.

Відповідно до відповіді Івано-Франківського суду Івано-Франківської області від 17.12.2025 №01-44-80/2025 на адвокатський запит : постановою суду від 05.08.2025 у справі №344/9391/25 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП провадження закрито за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення у справі №344/22171/25 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП рішення не прийнято.

Як встановлено, на момент розгляду даної заяви, у справі №344/22171/25 ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, постанова суду не набарала законної сили та знаходиться на розгляді у івано-Франківському апеляційному суді.

Разом з тим, згідно із терміновим заборонним приписом від 25.11.2025, що складений відносно ОСОБА_2 , такий 25.11.2025 о 01 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 умисно висловлював образи, нецензурну лайку стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 . Такий припис винесено до 05.12.2025 03 год. 00 хв.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з п. 1 ч. 1ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких особи, які мають спільну дитину (дітей).

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до положень п. п. 3,4, 5, 6, 7, 8, 14, 15, 16 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

-домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

-економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

-запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються;

-кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

-обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

-особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

-психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

-сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності;

-терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства;

- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст.21Закону України«Про запобіганнюта протидіюдомашньому насильству» постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобіганнята протидіюдомашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобіганнята протидіюдомашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобіганнята протидіюдомашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Фактичною підставою звернення із заявою про винесення обмежувального припису заявник вказує на вчинення домашнього насильства вказує на систематичність, тобто на попердні рішення суду та психологічне насильно

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Слід зауважити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Крім того, у вказаній постанові зазначено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Факт неприязних стосунків, не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

При цьому «оцінка ризиків» та «наявність ризиків» є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

Конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні нормЗакону № 2229-VIII.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч.3ст. 26 цьогоЗакону).

Частиною 1 ст. 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про запобіганнюта протидіюдомашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18.

Метою ж реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19.

У постанові ВС від 09 червня 2022 року у справі № 216/4309/21, від 16 листопада 2022 року у справі № 214/4179/22, зазначено, що саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.

Заявником не подано доказів того, що її чоловік переслідує її, шляхом листування, переписки або через друзів, знайомих чинить на неї будь-який психологічний тиск, окрім як самих її тверджень. Не містять матеріали справи доказів того, що чоловік переслідує заявника за місцем проживання або чинить на останню будь-який вплив. При цьому суд враховує, що протягом тривалого періоду, які на час винесення пермінового заборонного припису 25.11.2025, так і на час розгляду заяви ОСОБА_1 не проживає по АДРЕСА_1 , тобто у спільному житлі із ОСОБА_2 ..

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжують тривати неприязні відносини як колишнього подружжя, яке не може вирішити спір з приводу володіння квартирою, що належить їм у частках.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Натомість під час розгляду даної категорії справ, а саме видачі обмежувального припису на підставі їх оцінки судом приймається рішення про задоволення або відмову у задоволення заяви. При оцінці ризиків, суд оцінює вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 202/11119/22 Верховний Суд, погодився із тим, що обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, проте заявник має довести наявність підстав для видачі обмежувального припису. Самий лише факт звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису не може бути підставою для її задоволення.

ВС у постанові від 10 лютого 2023 року у справі № 676/3259/22, зауважив, що «Сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до відповідних органів з підстав вчинення щодо нього психологічного, економічного та фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 вчинила щодо нього домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначеніЗаконом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу також адміністративного правопорушення, передбаченогост.173-2 КУпАП.

З огляду на викладене, оцінивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність на час розгляду підстав для застосування вищевказаних заходів тимчасового обмеження до ОСОБА_2 у вигляді встановлення тимчасових обмежень, заборон на строк до 6 місяців щодо заявника.

Слід зауважити, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення відносно нього насильства з боку кривдника відповідно до Закону.

Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третійстатті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суд зазначає, що законне вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками.

У поданій заяві про видачу обмежувального припису заявник стверджує що вона переймається за своє життя. Разом із тим, належних та допустимих доказів наявності таких ризиків суду не надано.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобіганнята протидіюдомашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(стаття 81 ЦПК України).

Правилами глави 13ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Оцінивши наявні у справі докази, виходячи із загального обсягу доказів, які долучено заявником разом із заявою про видачу обмежувального припису та досліджених в судовому засіданні, суд дійшов до висновку, що заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження ризиків, які можуть настати у майбутньому внаслідок не вжиття щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні викладені у заяві обставини не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст.13,76-81,259,263-265,350-5,350-6,350-8,354,355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У заяві ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник : ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , адреса : АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа : ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 , адреса : АДРЕСА_1 .

Повне рішення- 21.01.2026.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.