Справа № 522/8935/25-Е
Провадження № 2/522/1394/26
УХВАЛА

13 лютого 2026 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря - Лахматової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту, в якій просить: скасувати арешт, накладений постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 05.12.2013 року у виконавчому провадженні № 41058306, на майно ОСОБА_1 , а саме автомобіль Mitsubishi L 200, н/з НОМЕР_1 ; скасувати постанову про розшук майна боржника від 04.01.2014 року, винесену у виконавчому провадженні № 41058306 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, щодо майна ОСОБА_1 , а саме автомобіля Mitsubishi L 200, н/з НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що з 05.12.2013 по 01.12.2014 на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № 41058306 з виконання виконавчого листа № 1512/3705/2012, виданого 05.03.2013 року Київським районним судом м. Одеси, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Істок 2001» на користь Кредитної спілки «Істок» суму заборгованості у загальному розмірі 3 110 389,11 грн. Під час здійснення виконавчого провадження № 41058306 була винесена постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2013 року, якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 04.01.2014 року була винесена постанова, якою оголошено в розшук майно боржника, а саме: транспортний засіб Mitsubishi L 200, н/з НОМЕР_1 . У подальшому виконавче провадження № 41058306 завершено та 01.12.2014 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу по пункту 1 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній на вказану дату редакції (повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою). 11.03.2015 року стягувачем Кредитною спілкою «Істок» повторно пред`явлений на примусове виконання вищевказаний виконавчий документ та органом ДВС відкрито виконавче провадження № 46831081. Виконавче провадження № 46831081 закінчено постановою від 19.03.2015 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону (у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Однак, незважаючи на те, що відділом примусового виконання підтверджено закінчення виконавчого провадження у зв`язку з належним виконанням, органом не може бути скасовано арешт через неможливість перевірити та виявити порушення державним виконавцем порядку накладення/зняття арешту, оскільки матеріали виконавчих проваджень № 41058306, № 46831081 знищені за закінченням строку зберігання, а в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень як окремому спецрозділі та архівній складовій АСВП не передбачено можливості перегляду/ роздрукування такої інформації. Зазначив, що постановою від 19.03.2015 року у виконавчому провадженні № 46831081 було скасовано обтяження саме у виконавчому провадженні № 41058306, у якому такі і накладались. Отже, наразі всі обтяження, які були застосовані як у ВП № 46831081, так і у ВП № 41058306 щодо транспортного засобу ОСОБА_1 Mitsubishi L 200, н/з НОМЕР_1 фактично скасовані. ОСОБА_1 вкотре подав до відповідача заяву про скасування арештів, до якої додав постанову від 19.03.2015 року та просив відповідні обтяження скасувати. Однак, відповіддю № 13387 від 25.03.2025 року позивача повідомлено про неможливість на теперішній час вжиття заходів щодо скасування арештів.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявської Л.М. від 28 квітня 2025 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , встановлено порядок спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

16.05.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов сформований 15.05.2025 в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що за отриманою інформацією з спеціального розділу Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі Система), на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебували виконавчі провадження №№ 46831081, 41058306, 41058011 з примусового виконання виконавчого листа № 1512/3705/2012, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Істок 2001» на користь Кредитної спілки «Істок» суму заборгованості у загальному розмірі 3 110 389,11 грн., державного мита та витрат на ІТЗ у розмірі 1730 грн. Відповідно до Системи встановлено, що за виконавчими провадженнями, винесено постанови про стягнення виконавчого збору, інформація щодо сплати судового збору, відсутня. В Системі міститься лише інформація, будь-які документи за виконавчими провадженнями відсутні. Виконавчі провадження №№ 46831081, 41058306, 41058011 знищені за закінченням строку зберігання. У зв`язку з відсутністю матеріалів виконавчих проваджень та підтверджуючих документів щодо сплати боржником виконавчого збору, вжиття заходів Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо скасування арештів на теперішній час унеможливлено (а.с. 45 46).

16.05.2025 на адресу суду від представника позивача адвоката Волканова Є.В. надійшла сформована 16.05.2025 в системі «Електронний суд» відповідь на відзив в якій зокрема зазначив, що згідно ч. 7 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 19.03.2015) у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст. 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Отже, з вказаного вбачається безпідставність тверджень відповідача про необхідність сплати ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчих провадженнях №№ 46831081, 41058306, адже при закритті останніх державним виконавцем, відповідно до наведеної інформації з спеціального розділу Автоматизованої системи виконавчого провадження, нове провадження по стягненню несплаченого виконавчого збору не відкривалось. А отже відсутні належні можливі докази його несплати. Зазначене підтверджує бездіяльність службових осіб відповідача щодо належного виконання ними вимог закону та винесеної постанови від 19.03.2015 № 46831081 про закінчення виконавчого провадження в частині зняття арешту та інших вжитих заходів (а.с. 51 52).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2025 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту надійшла в провадження судді Ковтун Ю.І.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси Ковтун Ю.І. від 04 червня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту - прийнято до провадження. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28 липня 2025 року закрити підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлялися належним чином.

Від представника позивача адвоката Волканова Є.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту судового рішення є 13 лютого 2026 року.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС № 31/30/15/1123-аз/08-2024-824-2024 від 29.11.2024 на адресу адвоката Волканова Є. повідомлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів та інших інформаційних баз наявна інформація про накладені обмеження на транспортний засіб марки Mitsubishi L 200, н/з НОМЕР_1 , а саме: арешт, накладений ВПВР ГУЮ в Одеській області за вих. № В-8/812 від 05.12.2013 року (примітка АРЕШТ НА МАЙНО. КИЇВ.Р/С 1512/3705/12 (КС «ІСТОК» 3110389грн.) (а.с. 17 19).

В листі Відділу примусового виконання рішень № 1668/03.1-12 від 24.01.2025 на адресу адвоката Волканова Є. зазначено наступне:

«.. з 05.12.2013 по 01.12.2014 на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № 41058306 з виконання виконавчого листа № 1512/3705/2012, виданого 05.03.2013 Київським районним судом м. Одеси, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Істок 2001» на користь Кредитної спілки «Істок» суму заборгованості у загальному розмірі 3 110 389,11 грн.

Під час здійснення виконавчого провадження № 41058306 була винесена постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2013, якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1

12.12.2013 винесена постанова про стягнення виконавчого збору з боржника на суму 311038,91 грн.

10.01.2014 року була винесена постанова, якою оголошено в розшук майно боржника, а саме: транспортний засіб Mitsubishi L 200, н/з НОМЕР_1 .

Виконавче провадження № 41058306 завершено та 01.12.2014 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу по пункту 1 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21.04.1999.

11.03.2015 стягувачем Кредитною спілкою «Істок» повторно пред`явлений на примусове виконання вищевказаний виконавчий документ та 11.03.2015 відкрито виконавче провадження № 46831081.

Виконавче провадження № 46831081 закінчено та 19.03.2015 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження по п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 26 - 27).

Як слідує з постанови головного державного виконавця Кравець О.В. Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19.03.2025 про закінчення виконавчого провадження (ВП № 46831081) було постановлено:

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження

ВП № 41058306, винесену відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області 05.12.2013, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (код РНОКПП: НОМЕР_2 ) СКАСУВАТИ.

- постанову про розшук майна боржника ВП № 41058306, винесену відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області 04.01.2014, якою оголошено у розшук майно, а саме транспортний засіб «MITSUBISHI L200», д/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (код РНОКПП: НОМЕР_2 ) СКАСУВАТИ (а.с. 35).

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно із частиною першою статті 32 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Аналогічні положення містяться і у статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII) в чинній редакції.

Так, у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок про те, що відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно, якщо позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 11 березня 2024 року у справі № 932/6245/22.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду від 19.01.2022 року у справі №577/4541/20, в якій, також зазначено: « Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій помилково розглянули справу по суті та не врахували того, що арешт накладено на майно ОСОБА_1, який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Інші доводи касаційної скарги Верховний Суд до уваги не бере, оскільки суди повинні були відмовити у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядати спір по суті».

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі N904/51/19 (провадження N12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі N712/12136/18 (провадження N 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі N127/11276/20 (провадження N61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі N369/3757/20 (провадження N61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі N201/6486/20 (провадження N61-19066св20).

Верховний Суд зауважує, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України (постанова Верховного суду від 19.01.2022 року у справі №577/4541/20).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки позивач, як боржник у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на його майно та який він просить скасувати, не може звертатися до суду з позовом про зняття арешту, законом передбачений інший спосіб судового захисту - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні, такий позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Керуючись ч. 1 ст. 255 ЦПК України , суд,-

УХВАЛИВ :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Юлія КОВТУН