Справа № 583/4788/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Савєльєвої А.І.,

за участю секретаря Доценко Т.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук Валентина Миколаївна, про переведення прав і обов`язків покупця частини квартири,

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м., житлова площа 46.3 кв.м., кількість житлових кімнат 4, укладений 21.02.2022 між ОСОБА_6 , як продавцем однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем іншої сторони, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_5 на підставі нотаріальної довіреності від 12.10.2021 та також в інтересах ОСОБА_3 , нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М. зареєстрованого в реєстрі за № 138, у частині покупця та частини частки такого покупця у об`єкті нерухомого майна (квартирі);

перевести на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права та обов`язки покупця по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м., житлова площа 46.3 кв.м. кількість житлових кімнат 4, відповідно до договору купівлі продажу квартири укладеного 21.02.2022 між ОСОБА_6 , як продавцем з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з іншої сторони, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_5 на підставі нотаріальної довіреності від 12.10.2021 та також в інтересах ОСОБА_3 , нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 138, стосовно та у розмірі 50 % частин покупця та 50 % частини частки такого покупця у об`єкті нерухомого майна (квартирі).

інші 50 % частин покупців та 50 % частини частки покупців у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м. житлова площа 46,3 кв. м., кількість житлових кімнат 4, залишити за співвласниками спільного майна подружжя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири укладеного 21.02.2022 між ОСОБА_6 , як продавцем з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з іншої сторони, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_5 на підставі нотаріальної довіреності від 12.10.2021 та також в інтересах ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право спільної приватної власності на частинку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв. м, житлова площа 46.3 кв.м., кількість житлових кімнат 4, відповідно до договору купівлі продажу квартири укладеного 21.02.2022 між ОСОБА_6 , як продавцем з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з іншої сторони, діючого також від імені та в інтересах ОСОБА_5 на підставі нотаріальної довіреності від 12.10.2021 та в інтересах ОСОБА_3 , нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., зареєстрованого в реєстрі № 138.

Представник позивача вимоги мотивує тим, що 04.06.2016 рідний син позивача ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , актовий запис № 38, оформлений Тростянецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Сумській області, з переходом дружини на прізвище ОСОБА_8 . У шлюбі народилася спільна дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Молоде подружжя неодноразово висловлювало бажання придбати житло в м. Охтирка, але коштів на купівлю окремого житла не вистачало. У лютому місяці 2022 року позивач разом зі своєю родиною знайшли інформацію про продаж квартири у центрі м. Охтирка за адресою по АДРЕСА_2 на 6 поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, 4 житлові кімнати. Продавцем квартири була ОСОБА_6 . Квартира оголошена на продаж за ціною не більше 425 000,00 грн. На сімейній раді за участі ОСОБА_1 (позивача), ОСОБА_10 (дружини позивача), ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (відповідачі), які були на дистанційному телекомунікаційному зв`язку, у присутності ОСОБА_11 (рідна дочка позивача), вирішили купити дану квартиру та допомогти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 грошима на придбання квартири. Досягли домовленості про те, що квартиру потрібно купувати, але за відсутності коштів молодята вносять попередньо 50 % вартості квартири за власні кошти, а батько ОСОБА_1 (позивач) зі спільних коштів свого подружжя із ОСОБА_10 (дружина позивача), надають на оплатній основі гроші на придбання квартири у розмірі інших 50 % (половину) вартості квартири. При цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_3 повинні повернути кошти в розмірі вартості частини квартири (50%) батькові (позивачу) по мірі накопичення коштів, інакше (у разі неповернення коштів) батько (позивач) може претендувати на частину квартири за вкладені зі свого боку 50 % вартості квартири. Одну половину з коштів в розмірі 199500,00 грн (50 %) надали для оплати ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , тобто внесли оплату 50 % вартості квартири, що складає по 25 % за кожного з подружжя молодих ОСОБА_8 , і половину кошті в розмірі 199500,00 грн. (інші 50 %) надав для оплати ОСОБА_1 зі спільних коштів майна подружжя з ОСОБА_10 , як інша вартість 50 % квартири. ІНФОРМАЦІЯ_5 власник квартири ОСОБА_6 , як продавець продала, а ОСОБА_1 , як покупець від імені ОСОБА_5 , діючи і на підставі нотаріальної довіреності від 12.10.2021 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 , з оформленням права на квартиру та реєстрацію права власності у державному реєстрі за ОСОБА_5 . Вартість квартири згідно звіту, наданого нотаріусу, складала 421 158,00 грн. Розрахунок з продавцем квартири проведений повністю. Після вчинення правочину ОСОБА_1 отримав документи на квартиру разом з ключами. По суті виниклого спору доводиться, що саме позивач ОСОБА_1 здійснив оплату вартості половини (50 %) квартири з коштів його сімейного бюджету з дружиною ОСОБА_10 , відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не мали достатніх коштів, заощаджень на придбання всієї квартири.

28.08.2024 судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області № 583/4166/24 на користь ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини від усіх видів заробітку, але не меншу 50 % від прожиткового мінімуму для дитини від 6 років до 18 років, починаючи стягнення з 16.08.2024 і до досягнення дитиною віку повноліття. 06.09.2024 Охтирським міськрайонним судом Сумської області Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Позивач випадково дізнався, що в провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області знаходиться цивільна справа № 583/4409/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, а саме про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , з визнанням за ОСОБА_3 права власності на частину квартири. На підтвердження свого права на квартиру ОСОБА_3 надала копію договору купівлі-продажу квартири від 21.02.2022, де покупцем від імені ОСОБА_14 є ОСОБА_1 (позивач). Інших доказів на підтвердження свого права на квартиру ОСОБА_3 не надавала. Сторона позивача вважає, що права ОСОБА_1 порушені зловживанням правом з боку ОСОБА_3 , в тому числі неповерненням тривалий час боргу в розмірі, який еквівалентний 50 % вартості квартири на момент її придбання у власність на користь ОСОБА_5 , в тому числі бездіями щодо повернення грошового боргу з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Стороною позивача не ставиться під сумнів природа вчиненого правочину у вигляді договору купівлі-продажу за його фіктивністю або удаваністю в цілому, але оспорюються підстави його оформлення на осіб, які фактично не внесли всієї суми оплати за купівлю спірної квартири, а юридично стали власниками всієї квартири, тобто визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця частини квартири та частки у квартирі у розмірі 50 % , які фактично оплатив позивач, визнання права власності на спірну квартиру в частині відповідного співвласника такої частки.

Представник позивача на підставі ст. ст. 203, 215, 235 ЦК просить про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири в частині, що стосується покупця частини квартири та частки у квартирі у розмірі 50 % , яку фактично оплатив позивач, з підстав того, що правочин у даній частині є удаваним, так як вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме покупку 50 % квартири за кошти та рахунок позивача ОСОБА_1 замість відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , з переведенням права покупця за вказаним договором купівлі-продажу квартири у спірній частині; визнати права власності на частку у спірній квартирі.

У зв`язку з викладеним представник позивача просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Цуркан В.І. позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, при цьому пояснив, що у 2016 році ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали шлюб. Після весілля подружжя на даровані кошти 08.12.2017 придбали автомобіль «Опель Екстра», оформлення здійснили на ОСОБА_5 . Потім виявили бажання придбати квартиру, але коштів на придбання квартири подружжя не мали, оскільки заробітки їх були незначними, а також враховуючи, що вони витрачали кошти на прожиття. У 2021 році ОСОБА_5 виїхав за кордон, а ОСОБА_3 поїхала проживати до своєї матері в Дніпропетровську область. Батьки ОСОБА_5 займалися пошуком квартири і знайшли квартиру за 399000 гривень, яку всі за домовленістю вирішили придбати у ОСОБА_6 , хоча коштів у подружжя не вистачало, оскільки мали лише частину коштів і син хотів купити квартиру за ту суму коштів, на яку вони розраховували, однак батьки вирішили купити за 400 000 гривень. Батьки повідомили, що допоможуть грошима, але діти повинні повернути кошти, 21.02.2022. ОСОБА_1 з коштами та зібраними документами звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_15 для нотаріального укладення, підпису та посвідчення договору купівлі-продажу квартири. ОСОБА_5 дав доручення батькові ОСОБА_1 , на придбання квартири, ОСОБА_3 також дала свою згоду на придбання квартири. Квартира оформлена на сина ОСОБА_5 . Договір купівлі-продажу підписував ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , діти не були присутні при укладенні договору. Батько ОСОБА_1 зробив ремонт в квартирі. Згодом в дітей стосунки погіршилися, шлюб був розірваний, ОСОБА_3 стягнула та отримує аліменти з ОСОБА_5 на утримання сина. У розмовах в сім`ї ОСОБА_3 неодноразово згадувала про борг батькам. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, хоче визнати за нею частини квартири.

Відповідач ОСОБА_5 надав заяву про письмову згоду клієнта (відсутність конфлікту інтересів), у якій зазначає, що позов визнається в повному обсязі. Ним усвідомлено, що вирішення позовних вимог ОСОБА_1 опосередковано спрямоване також на захист його майнових прав та інтересів на часткуу квартирі, яка дорівнює 25% від квартири, що виключає конфлікт інтересів між сторонами (рідним батьком та рідним сином) та по відношенню до адвоката у його незалежної професійної діяльності. Просить розгляд справи проводити в його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Собина П.М. надав відзив на позовну заяву, у якому вказує, що ОСОБА_3 не визнає заявлені позовні вимоги та вважає дії позивача маніпуляційними щодо наміру позбавити її законного права на частину квартири як спільного майна подружжя. Заперечує проти позиції позивача та повідомляє суд, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана за спільні грошові кошти сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , грошові кошти в борг для придбання квартири сім`я не брала у позивача та не існувало жодної домовленості про те, що частина квартири яку придбали вона з відповідачем ОСОБА_5 перейде у власність позивача. Повідомляє суд, що викладена позивачем позиція є надуманою, адже позивач діяв за довіреністю відповідача ОСОБА_5 та всі грошові збереження сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зберігалися вдома у позивача, адже молода сім`я не могла зберігати зароблені власні грошові кошти в квартирі яку винаймали. Коли знайшли варіант квартири, який влаштував їх, відповідач ОСОБА_5 надав нотаріальну довіреність на прибання квартири. Крім того, зазначає, що в разі правдивості позиції позивача, що він використав власні грошові кошти в розмірі 50 % частини вартості квартири, позивач уклав би договір купівлі-продажу на себе. Просить суд врахувати, що відповідач ОСОБА_5 оформляв довіреність у приватного нотаріуса Охтирського району Ковальчука В.М. у пристуності Завалій Т.О. восени 2021 року на ім`я позивача з правом придбати квартиру. Тобто, заздалегідь, перед тим, як виїхати знову за межі України на заробітки, відповідач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 вони вже визначились, що будуть купувати квартиру.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Собина П.М. проти задоволення позову заперечив, та пояснив, що квартира придбана за кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , за час спільного проживання як подружжя, ремонт квартири здійснювався за кошти ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , які перераховували на картку ОСОБА_1 і той їх отримував. Відповідач ОСОБА_3 подала позов на розлучення та на розподіл квартири. На момент укладення договору батько діяв за довіреністю позивача і розумів, що наступають наслідки придбання квартири за позивачем, де згоду надавала дружина ОСОБА_3 .. Не погоджується на укладення угоди , оскільки квартира це спільне майно подружжя і придбана за спільні кошти подружжя. Також заперечив про долучення до матеріалів цивільної справи копії диску запису та відеозапису, так як повинен бути поданий оригінал запису і разом з матеріалами справи у підготовчому засіданні, копія запису надана суду 23.01.2026 в день коли слухається справа, з запису не зрозуміло між ким ведеться розмова про які кошти, з відеозапису також не видно з ким ведеться розмова, та за який період. Згоди відповідачка на здійснення запису не надавала.

Відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується актовим записом про смерть № 62 від 05.02.2025.

Третя особа приватний нотаріус Ковальчук В.М. в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі та надала письмові пояснення.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні допитаний в якості свідка пояснив, ІНФОРМАЦІЯ_2 у його сім`ї народився син ОСОБА_5 .. 04.06.2016 ОСОБА_5 уклав шлюб з відповідачкою, і вони почала проживати разом в його будинку за адресою с. Зелений Гай Охтирського району. ІНФОРМАЦІЯ_4 у дітей народився син ОСОБА_16 . Після весілля подружжя на подаровані кошти придбали автомобіль «Опель» бувшого користування. Потім автомобіль продали. Вони хотіли придбати житло в м. Охтирка, але так як у них не було достатньо коштів, то позивач ОСОБА_1 зі своєю дружиною вирішили допомогти придбати квартиру. З 2013 по 2018 роки син ОСОБА_5 служив в с. Кліментово, після звільнення поїхав за кордон на заробітки, відповідачка працювала в відділі освіти в Хухрянській школі вчителем, потім виїхала до своїх батьків в Дніпропетровську область. У 2022 році коли почалася війна вона поїхала за кордон та проживала разом з сином. Вона прожила один рік за кордоном і повернулася знову до своїх батьків. В цей час позивач разом зі своєю дружиною підшукували квартиру для дітей і знайшли по АДРЕСА_3 , прийняли спільно рішення і вирішили купити квартиру, гроші в сумі 199 500 грн. які належали дітям знаходилися на зберіганні у позивача, він зі своєю дружиною додали також 199 500 гривень. У приватного нотаріуса уклали договір купівлі-продажу, він діяв за довіреностю від сина, мав право представництва, підписував договір купівлі-продажу квартири та віддав гроші в сумі 399 000 грн. продавцю ОСОБА_6 , також сплачував податки в сумі 40 000 грн. та витрати по вчиненню нотаріальних дій. Десь у 2023 році діти розлучилися, він звернувся до відповідачки де прохав зробити обмін квартири, їй придбати квартиру, а йому повернути 199 500 грн, однак вона не погодилася. Розписка сином була надана в 2022 році вона знаходилася у сина, була розмова до придбання квартири, якщо між дітьми виникне конфлікт то вони повинні повернути кошти, які позивач зі своєю дружиною надали їм для придбання квартири. В борг гроші не передавалися. Діти згодні були, щоб вони купували квартиру, їх все влаштовувало. Він міг оформити 1/2 частину квартири на себе, але такої згоди з сином та невісткою не було. Син виїхав за кордон в 2018 році працювати, і перебуває там по теперішній час. Позивач з 2018 по 2021 роки також працював за кордоном заробляв кошти, крім того весь час працював на будівництві, де заробляв кошти.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що між сином і невісткою велася розмова про придбання квартири. Син виїхав за кордон в 2018 році, а невістка поїхала до батьків в Дніпропетрівську область, потім в 2022 виїхала до сина за кордон. Вона з чоловіком розуміли, що діти самі не куплять квартиру і вирішили допомогти в придбанні квартири на що діти погодилися, разом з чоловіком підшукували квартиру та знайшли по АДРЕСА_3 . Зателефонували синові та невістці , сфотографували квартиру та показали дітям, квартира їм сподобалася. Але перед тим як син їхав за кордон зробив довіреність на батька. Квартиру оформили у нотаріуса ОСОБА_17 , діти дали кошти в сумі 199500 грн., і ми з чоловіком добавили 199500 грн. , 399000 грн. передали ОСОБА_6 , яка знала що половина коштів була наших з чоловіком, і 40 тисяч чоловік сплатив витрати по оформленню квартири. Почалася війна, через деякий час почали з чоловіком робити ремонт в квартирі, все робили як для дітей. Через рік невістка повернулася, із-за кордону та поїхала до матері в Дніпропетрівську область. Коли позивач закінчив в квартирі ремонт невістка з внуком повернулася і переїхала жити в придбану квартиру по АДРЕСА_3 , вони віддали їй ключі документи на квартиру та платежі. Потім в сім`ї дітей, щось не полагодилося , в 2024 році вони розлучилися, також вона через суд стягнула з сина аліменти. Гроші від дітей в борг не оформлялися. Гроші їхні та дітей знаходилися у них. Нерухомість оформили на сина, син дав довіреність на батька, щоб батько купив квартиру. Але половину коштів від придбання квартири діти обіцяли повернути, була надана розписка 21.02.2022, а 23.02.2022 отримали по почті розписку від сина. Коли ОСОБА_18 приїхала від матері, ми розмовляли з внуком і вона записала на телефон розмову з невісткою, де невістка погоджувалася частково віддавати кошти, про здійснення запису розмови відповідачка не знала . Також пропонували невістці продати квартиру та купити їй однокімнатну, а їм повернути кошти, але вона відмовилася.

Свідок ОСОБА_11 , в судовому засіданні пояснила, що між батьками та сином з невісткою була домовленість, що батьки підшукують квартиру і докладають кошти 199500 грн. , а 199500 грн. були кошти ОСОБА_19 з невісткою. Коли ОСОБА_20 з ОСОБА_18 були за кордоном то спілкувалися по вайберу з батьками і вони обіцяли батькам повернути кошти. Батьки перед війною придбали квартиру зробили ремонт і ОСОБА_18 приїхала із-за кордону і почала жити в квартирі. Причину розлучення ОСОБА_19 з ОСОБА_18 їй не відомі. Про розписку їй також нічого не відомо. Але відомо що на даний час в суді знаходиться справа про розподіл квартири між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . При оформленні квартири в нотаріуса присутньою не була.

Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.08.1984 уклав шлюб з ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище: чоловіку ОСОБА_8 , дружині - ОСОБА_8 , який зареєстрований Череновською сільською радою Буринського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2 (а.с.27 т. 1).

Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про нароження НОМЕР_3 , виданого 05.05.1993 (а.с.27 зворотня сторона).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклав шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований 04.06.2016, актовий запис № 38 Тростянецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_4 (а.с.29 т. 1).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 26.07.2017 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_3 (а.с.31 т. 1).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.09.2024 року відкрито провадження у справі № 583/4409/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя (а.с.33 т.1).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 21.02.2022 року: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який діє від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно довіреності посвідченої у місті Охтирка приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем від 12.10.2021 року за реєстровим № 3585, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), уклали договір, за яким продавець ОСОБА_6 передає квартиру у власність покупцю ОСОБА_5 , а той приймає квартиру і сплачує за неї обговорену суму. Квартира, що відчужується за даним договором, розташована в АДРЕСА_2 та має наступні характеристики: загальна площа: 75,5 кв.м., житлова площа: 46,3 кв.м. кількість житлових кімнат: 4 (чотири). Договір підписаний обома сторонами, скріплений печаткою (а.с.32 т. 1).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2024 року відкрито провадження в справі № 583/4409/24 за цивільним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя (а.с. 33, т. 1).

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Ковальчук В.М. від 09.01.20245 № 3/01-16 вона дійсно посвідчувала договір купівлі-продажу квартири розташованої в АДРЕСА_2 від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрованого в реєстрі за № 138. Також повідомила, що 21.02.2022 до неї звернулася ОСОБА_6 та представник ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_22 про посвідчення договору купівлі-продажу квартири та надали необхідні для цього документи, копії яких передані суду. Подружжя сторін надали письмові згоди на вчинення правочину. Нею було складено проект договору та надано для ознайомлення сторонам. Після ознайомлення сторони заявили, що їх все влаштовує, що між собою сторони вже розраховані і немає ніяких претензій стосовно розрахунку між собою. В її присутності договір був підписаний сторонами та підписаний нею і скріплений печаткою (а.с.196 т. 1).

Відповідно до заяви ОСОБА_23 чоловіка ОСОБА_6 надав згоду на укладення його подружжям договору про продаж за ціну та на умовах на його/її розсуд квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.198 т. 1).

ОСОБА_6 своєю заявою стверджує, що на квартиру, що розташована в АДРЕСА_2 відсутні права користування малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, а також недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, які б обмежували її право на відчуження цієї нерухомості не має (а.с.199 т.1).

ОСОБА_3 дала згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_5 будь-якої нерухомості на його ім`я (а.с.203 т. 1).

ОСОБА_5 відповідно до договору доручення, уповноважив ОСОБА_1 купити квартиру за ціною і на умовах йому відомих в м.Охтирка та зареєструвати за ним право власності на придбане нерухоме майно у відповідних органах в установленому законом порядку. Дана довіреність зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за № 52872796 від 12.10.2024 (а.с.205-207 т. 1).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватним нотаріусом Ковальчук Валентиною Миколаївною Охтирського міського нотаріального округу Сумської області зареєстровано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер:1126, виданий 01.10.2019, власник квартири ОСОБА_6 (а.с.201 т. 1).

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_6 на підставі договір купівлі-продажу серія та номер: 1126, виданий 01.10.2019, видавник: приватний нотаріус Охтирського міського нотаріального округу В.М.Ковальчук (а.с. 218, т. 1).

Відповідно до копії розписки ОСОБА_5 зазначає, що підтверджує факт, що 21 лютого 2022 року батько ОСОБА_1 позичив гроші в розмірі 199500, 00 грн необхідних для купівлі квартири по АДРЕСА_2 , що складає половину 50% вартості придбаної квартири, яка купується в цілому за ціною продажі в сумі 399000,00 грн. Гроші в сумі 199500,00 грн, разом з іншою грошовою сумою розміром 199500,00 подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 загалом 399000,00 грн, ОСОБА_1 передає продавцю квартири на підтвердження купівлі квартири по АДРЕСА_2 . Дана угода погоджена з дружиною ОСОБА_3 та позика приймається в інтересах сім`ї за погодженням іншого з подружжя. Позика приймається на безпроцентних умовах та на безстроковий термін з наступним поверненням сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по мірі накопичення. За умови не повернення позики за ОСОБА_1 може бути визнано право на частку квартири по АДРЕСА_2 , за яку ОСОБА_1 заплатив половину коштів 50% про що надано погодженість подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Розписка складена власноруч та передана поштовим зв`язком ОСОБА_1 21.02.2022. мається підпис ОСОБА_5 (а.с.247 т. 1).

Автомобіль марки «ОреL Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_6 , зареєстрований на ОСОБА_5 згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11-12 т. 2).

На адвокатський запит Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях Територіального сервісного центру МВС № 5946 повідомлено, що згідно облікових даних ЄДР ТЗ за громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 зареєстровано транспортний засіб «ОреL Vectra», 1989 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ № 5946/2017/742099, від 08.12.2017, укладеного в ТСЦ 5946 (а.с.58 т. 2).

Згідно інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.02.2025 за результатами проведеної перевірки про перетин державного кордону України ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01.01.2022 по 05.02.2025 в базі даних не виявлено (а.с.75 т. 2).

Державна податкова служба України на виконання ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.02.2025 № 2141/5/99-00-24-05-05 повідомляє, за даними іноформаційно-комунікаційних систем Державної податкової служби України відсутня інформація щодо декларування доходів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.86 т. 2).

Згідно інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.03.2025 за результатами проведеної перевірки про перетин державного кордону України ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01.01.2022 по 05.03.2025 в базі даних не виявлено (а.с. 159 т. 2).

На виконання ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.03.2025 Міністерство закордонних справ України повідомило, за даними Відомчої інформаційної системи (ВІС) МЗС, станом на 13.03.2025 відстіня інформація про перебування на консульському обліку в закордонних дипломатичних установах України громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.161).

На виконання ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.03.2025 Міністерство Юстиції повідомляє, надання інформації щодо встановленого місяця проживання фізичних осіб не належить до компетенції Мінюсту. Мінюст не володіє та зобов`язаний володіти запитуваною інформацією (а.с 196 т. 2).

Згідно Інформаційної довідки з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 не реєструвалася (а.с.207 т. 2).

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт від імені ОСОБА_6 не зареєстрований (а.с.208 т. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в поряду, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі ст.ст. 6, 11, 12 ЦПК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 367 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 202 ЦК України правочин є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договором купівлі-продажу від 21.02.2022 застережено, що цей договір не носить характеру мнимої або удаваної угоди (ст.ст. 235, 235 ЦК).

Статтею 234 ЦК України передбачено фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

У відповідності ст. 235 ЦК України удавами є правочин, який вчинено сторонами для приховуванн іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Так, стороною позивача не ставиться під сумнів природа вчинення правочину у вигляді договору купівлі-продажу за його фіктивністю або удаваністю в цілому, але оспорюються підстави його оформлення на осіб, які фактично не внесли всієї суми оплати за купівлю спірної квартири, а юридично стали власниками всієї квартири, тобто визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири у частині покупця частини квартири та частки у квартирі у ромірі 50%, які фактично оплатив позивач, визнання права власності на спірну квартиру в частині відповідного співвласника такої частки.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою стаття 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та яким саме.

Згідно зі ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Крім того п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 522/14890/16, провадження № 14-498 цс18 зазначено: «Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, правочин який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним».

Цією ж постановою Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного суду від 22.07.2020 у справі № 265/3310/17 (провадження № 61-2308св19), а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 8.12.2021 у справі № 466/8968/19, провадження № 61-1188 св21, за змістом яких було вказано, що за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорові покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно.

У силу частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Частиною першою статті 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. До обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителю на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Таким чином, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Частиною третьою статті 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Тобто, з метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

При цьому словосполучення "у своїх інтересах" потрібно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 727/3501/16-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 910/12791/19, від 19 травня 2021 року у справі № 642/7417/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50762/18-ц.

Отже, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Також необхідно врахувати, що відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом цієї норми право на майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Отже, стаття 60 СК України встановлює презумпцію спільності майна подружжя, за якої частини чоловіка та дружини є рівними.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та Верховний Суд у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 154/3223/15, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

При доказуванні позивач робить акцент на тому, що у відповідачів не було власних коштів, тому вони не могли самі придбати квартиру. Відповідач ОСОБА_5 позов визнав. Однак, суд не може прийняти це визнання до уваги, оскільки таке визнання порушує інтереси іншого відповідача ОСОБА_3 .

Крім того, відповідач по справі ОСОБА_6 , яка була власником квартири та продавцем згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного 21.02.2022 між ОСОБА_6 , як продавцем з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з іншої сторони, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_5 на підставі нотаріальної довіреності від 12.10.2021 та також в інтересах ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . Хоча вона також надавала заяву про визнання позову. Проте, суд не має можливості перевірити дану інформацію. Тому таке визнання позову також не приймається судом.

Окрім того, 23.10.2025 позивач та представник позивача долучили до матеріалів цивільної справи заяву про затвердження мирової угоди закриття провадження у цивільній справі вирішення питань по судовим витратам у зв`язку з укладенням мирової угоди, як зазначено угода була підписана позивачем ОСОБА_5 22.10.2025, відповідачем ОСОБА_1 не підписана, відповідачем ОСОБА_3 також не підписана.

З пояснення представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 вбачається, що відповідачка не погоджується на викладені позивачем ОСОБА_1 , як зазначено в угоді, умови угоди, і підписувати мирову угоду не буде.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи заяви про укладення між учасниками справи мирової угоди складеної та підписаної лише позивачем ОСОБА_1 , суд вважає що надана мирова угода від 23.10.2025, не відповідає вимогам статті 207 ЦПК України.

Позивач також долучив до матеріалів справи копію розписки відповідача ОСОБА_5 , яка була досліджена в судовому засіданні. В розписці ОСОБА_5 зазначає, що підтверджує факт, що 21 лютого 2022 року батько ОСОБА_1 позичив гроші в розмірі 199500,00 грн. необхідних для купівлі квартири по АДРЕСА_2 , що складає половину 50% вартості придбаної квартири, яка купується в цілому за ціною продажі в сумі 399000,00 грн. Гроші в сумі 199500,00 грн, разом з іншою грошовою сумою розміром 199500,00 подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 загалом 399000,00 грн, ОСОБА_1 передає продавцю квартири на підтвердження купівлі квартири по АДРЕСА_2 . Дана угода погоджена з дружиною ОСОБА_3 та позика приймається в інтересах сім`ї за погодженням іншого з подружжя. Позика приймається на безпроцентних умовах та на безстроковий термін з наступним поверненням сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по мірі накопичення. За умови неповернення позики за ОСОБА_1 може бути визнано право на частку квартири по АДРЕСА_2 , за яку ОСОБА_1 заплатив половину коштів 50% про що надано погодженість подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Розписка складена власноруч та передана поштовим зв`язком ОСОБА_1 . 21.02.2022, мається підпис ОСОБА_5 .. Однак, як вбачається з розписки, вона складена позивачем ОСОБА_5 без погодження відповідачки ОСОБА_3 , а також не містить її підпису. Як пояснив представник відповідачки, розписку відповідачка ОСОБА_3 не надавала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення, - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229 - 233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Касаційний Цивільний Суд Верховного Суду в постанові від 12 квітня 2023 року в справі № 756/14871/20 зробив висновок, що відсутність у борговій розписці підпису позичальника, як невід`ємного елементу письмової форми договору, який підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, дає підстави для висновку про недоведеність позивачем як укладення договору позики, так і виконання договору позики. А отже, й обов`язку відповідача щодо повернення коштів.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відсутність у борговій розписці підпису відповідачки ОСОБА_3 свідчить про відсутність її волевиявлення та намірів укласти договір позики, а тому факт укладення такого договору є недоведеним.

Позивачем також долучено до матеріалів справи копії запису на диску та відеофіксації від 23.01.2026.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням встановленого законом порядку. Тобто, інформація має бути отримана лише з визначених у законі засобів доказування та із дотриманням установленого порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися засобами доказування. Тобто, можна використовувати лише певні засоби доказування з числа передбачених законом або неможливість використання певних засобів доказів, зокрема, на підтвердження права власності на об`єкт нерухомості мають надаватися правовстановлюючі документи, зареєстровані в установленому порядку, а у справах про визнання громадянина недієздатним єдиним допустимим доказом може бути лише висновок судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до частини першої статті 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ч. 1 ст. 270 ЦК України).

Другий апеляційний суд у справі 520/5474/19 від 27.098.2019 у справі вказав, що здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує права на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до проявів особистого характеру що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи.

Крім того, у постанові від 22.08.2019 р. у справі №712/8320/15?к Верховний Суд погодився з висновками судів про відсутність достатніх і допустимих доказів, якими підтверджувалися б факти, що голос на аудіозаписах належить особі, у зв`язку з тим, що клопотань про призначення фоноскопічної експертизи заявлено не було. Поряд з цим, особа, що заперечує факт належності конкретній особі голосу, запис якого наданий у якості доказу, має вчиняти певні процесуальні дії, необхідні для спростування відповідного доказу.

Таким чином, надані стороною позивача копії запису диску та відеофіксації є недопустимими, оскільки такі докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

З долучених позивачем до матеріалів справи копій запису диску та відео фіксації вбачається, що ведуться розмови осіб, з яких незрозуміло, про які саме грошові кошти йде мова і між ким та за який період здійснювалася відеофіксація розмови. Крім того, з огляду на те, що зазначені докази отримані в порушення прав на охорону інтересів особи, суд вважає, що дані докази є недопустимими.

Таким чином, позивачем не надано жодного доказу, що саме він вклав свої кошти у придбання квартири, з часу укладення договору купівлі-продажу володів квартирою, ніс витрати на утримання квартири, зробив ремонт у квартирі.

Отже, обставини того, що позивач сплатив належні йому кошти продавцеві спірної квартири та фактично набув права власності на 50% спірної квартири, не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Звертаючись із вказаним позовом, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив, зокрема, визнати договір купівлі-продажу квартири від 21.02.2022 частково недійсним в частині покупця та визнати ОСОБА_1 у розмірі 50% частин покупця та 50% частини такого покупця у

об`єкті нерухомого майна (квартирі) за вказаним договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Враховуючи викладене, з огляду на спосіб захисту порушеного права, який вважав за необхідне застосувати представник позивача (позивач) у справі, а також керуючись принципом диспозитивності, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову в даній справі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, у разі відмови у задоволені позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 215, 217, 234, 235, 655 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 19, 76, 81, 137, 141-142, 263-265, 350, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук Валентина Миколаївна, про переведення прав і обов`язків покупця частини квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 січня 2026 року.

Суддя А.І.Савєльєва