ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/419/26Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/5148/25 Категорія: 304090000 Годік Л.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіВасиленко Л. І., Сіренко Ю. В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2025 (повний текст складено 03.12.2025, суддя в суді першої інстанції Годік Л. С.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у серпні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 84161,68 грн та судові витрати, мотивуючи про те, що позивач у справі набув права вимоги до боржників за укладеними договорами факторингу, у тому числі, і щодо відповідача на суму, заявлену до стягнення.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2025 позов у справі задоволено з посиланням на обґрунтованість доводів позивача про набуття ним права вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості відповідача, яка нею погашена не була.

Відповідача подала на вказане рішення суду засобами поштового зв`язку 23.12.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відхилити позов.

В обґрунтування вказано на те, що кредит перед попереднім кредитором нею було погашено у повному обсязі.

У матеріалах справи відсутній договір на кредитну суму 23329,95 грн та його примірник суд не досліджував.

У виписці з особового рахунку відповідача станом на 04.04.2024 вбачається сума боргу перед банком «Михайлівський» у розмірі 1834,13 грн та 19441,60 грн боргу перед АТ «Платинум Банк», а позивач натомість додав ці дві суми та всі нарахування по кредиту здійснив з урахуванням такого загального боргу.

Докази по справі позивач сфальсифікував, адже за адресою банку «Михайлівський», де нібито брала кредит відповідач, знаходиться АТ «Платинум Банк».

Отже докази, надані позивачем у справі, стосуються кредиту, оформленого відповідачем саме у АТ «Платинум Банк», а не банку «Михайлівський», про що необґрунтовано зазначає позивач.

Відтак відповідний кредитний договір відповідач не укладала, а вимоги позивача в даному випадку є необґрунтованими.

Крім того, суд першої інстанції не врахував пропуск позивачем строків позовної давності щодо позовних вимог за кредитним договором, укладеним у 2016 році.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило .

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі меншій тридцяти розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 06.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №200496820, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 23329,95 грн зі встановленим строком користування з 06.04.2016 по 06.04.2017, розмір процентної ставки 0.0001% річних, разова комісія за видачу кредиту1,5%, сукупна вартість кредиту 73,4% річних, порядок надання кредиту переказ коштів на рахунок ОСОБА_1 .

Відповідач зобов`язалась повернути кошти банку та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

На підтвердження факту укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 позивачем надано: заяву №200496820 від 06.04.2016, анкету № 2630730 від 06.04.2016; графік платежів до кредитного договору, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 06.04.2016; договір добровільного страхування життя від 06.04.2016, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ «СК «АРСЕНАЛ ЛАЙФ».

Факт видачі кредиту та розмір заборгованості також підтверджується банківською випискою по картці відповідача.

При цьому відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за відповідний день операцій.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а відтак є належними доказами на підтвердження факту наявності заборгованості позичальника перед кредитодавцем.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, зазначивши, що виписка з позичкового рахунку є підтвердженням видачі кредиту.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 12.12.2024 у справі № 298/825/15, зазначивши, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а відтак виступають належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов п. 1 якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «Діджи Фінанс» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та / або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами.

Відповідно до наданої копії платіжного доручення № 25 від 09.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти у сумі 5307308,39 грн.

З додатку №1 до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020, іменованого Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, вбачається, що ПАТ «Банк Михайлівський» відступив ТОВ «Діджи Фінанс» майнові права вимоги відносно боржника ОСОБА_1 , кредитний договір №200496820, загальна сума заборгованості 64315,16 грн, з яких за тілом кредиту 21275,82 грн, 43039,34 грн за відсотками.

Таким чином ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором №200496820 в розмірі 64315,16 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даній справі за вимогами позивача на підставі наведених приписів ч.2 ст.625 ЦК України було нараховано інфляційні втрати за період з 25.02.2019 по 23.02.2022 у сумі 14063,44 грн та 3% річних у сумі 5783,08 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача становить 84161,68 грн, вимоги про стягнення якої є предметом спору у цій справі.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримала кошти за кредитним договором та не повернула їх у визначені строки, сплативши погоджені сторонами договору відсотки по кредиту, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу.

Також позивачем за приписами ч.2 ст.625 ЦК України правомірно у зв`язку з простроченням позичальником виконання грошового зобов`язання було нараховано інфляційні втрати за період з 25.02.2019 по 23.02.2022 у сумі 14063,44 грн та 3% річних у сумі 5783,08 грн.

Отже відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі ні перед попереднім кредитором відповідачем суду не надано.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Апеляційний суд не погоджується з посиланнями скаржника на те, що кредит перед попереднім кредитором відповідачем було погашено у повному обсязі, адже відповідних доказів суду надано не було, зокрема надані відповідачем квитанції про сплату коштів на користь ПАТ «Банк Михайлівський» від 01.07.2016 на суму 2500 грн, 04.08.2016 на суму 2500 грн, 05.09.2016 на суму 2447 грн, 03.10.2016 на суму 2500 грн, 02.11.2016 на суму 2500 грн, 05.12.2016 на суму 2500 грн, 04.01.2017 на суму 2500 грн, 02.02.2017 на суму 2500 грн, 24.02.2017 на суму 7151 грн, тобто на загальну суму 27 098 грн, враховуючи розмір заборгованості станом на 20.07.2020 по тілу кредиту в сумі 21275,82 грн та 43039,34 грн за відсотками не є належним виконанням узятих на себе позичальником договірних зобов`язань.

При цьому нарахування заборгованості по відсоткам, яка не погашалася позичальником у погодженні строки підтверджується первинними документами, зокрема долученою позивачем випискою по рахунку позичальника, де прослідковується зарахування сплачених коштів частково на погашення тіла кредиту та частково на погашення відсотків, чого, однак, для повного виконання позичальником договірних зобов`язань виявилося недостатньо.

Апеляційний суд відхиляє також посилання скаржника на те, що у матеріалах справи відсутній договір на кредитну суму 23329,95 грн та його примірник суд не досліджував, а також про те, що у виписці з особового рахунку відповідача станом на 04.04.2024 вбачається сума боргу перед банком «Михайлівський» у розмірі 1834,13 грн та 19441,60 грн боргу перед АТ «Платинум Банк», а позивач натомість додав ці дві суми та всі нарахування по кредиту здійснив з урахуванням такого загального боргу, з урахуванням такого.

Так факт надання кредиту та його умови позичальником під сумнів не ставиться.

Водночас із виписки за банківським рахунком відповідача прослідковується перерахунок їй кредитних коштів на виконання умов договору № 200496820 у сумах 1834,13 грн та 19441,69 грн від ПАТ «Банк Михайлівський», а не АТ «Платинум Банк», як необґрунтовано стверджує позивач.

Також слід оцінити критично посилання скаржника і на те, що докази по справі позивач сфальсифікував, адже за адресою банку «Михайлівський», де нібито брала кредит відповідач, знаходиться АТ «Платинум Банк», так як адреса установи юридичної особи-кредитора за належного укладення договору не впливає на його дійсність. При цьому відповідні аргументи скаржник у поданій апеляційній скарзі доказами не підтвердив.

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника і на те, що суд першої інстанції не врахував пропуск позивачем строків позовної давності щодо позовних вимог за кредитним договором, укладеним у 2016 році.

Так за приписами ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За обставин даної справи згідно умов кредитного договору від 06.04.2016 кінцевим строком виконання грошових зобов`язань позичальника є 06.04.2017.

Трирічний строк позовної давності за таких обставин закінчується 05.04.2020.

При цьому за приписами пунктів 12 та 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) в державі тривав з 12.03.2020 по 30.06.2023.

Крім того, військовий стан в державі, введений 24.02.2022, який неодноразово продовжувався, триває і на даний час.

Зазначені приписи Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України про зупинення строків позовної давності на час воєнного стану в країні виключені на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2024.

Позовну заяву до суду подано у серпні 2025 року, тобто коли існували підстави для зупинення перебігу строків позовної давності.

Тобто до спірних правовідносин, з урахуванням періоду нарахування заборгованості станом на липень 2020 року, приписи законодавства про зупинення строків позовної давності не застосовуються, так як на час нарахування заборгованості їх перебіг було зупинено.

Крім того, за вимогами ст. 264 ЦК України подання позову до суду перериває перебіг позовної давності.

Отже правових підстав для відхилення позовних вимог про стягнення заборгованості внаслідок спливу строків позовної давності не має, що свідчить про помилковість таких апеляційних аргументів скаржника.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана представником відповідача апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2025 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати скаржника по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи не відшкодовувати у зв`язку з відхиленням вимог скарги.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2025 у даній цивільній справі залишити без змін.

Витрати скаржника по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи не відшкодовувати.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 10.02. 2026.

Суддя-доповідач

Судді