КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/3873/25

номер провадження: 22-ц/824/4176/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Миронюка Дмитра Дмитровича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року у складі судді Ткач М.М., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про оголошення фізичної особи померлою,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про оголошення фізичної особи померлою.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_5 , старший технік 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_3 ) був призваний по мобілізації 02 березня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №1057 від 18 лютого 2024 року про результати службового розслідування по факту зникнення безвісти головного сержанта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 о 16 год 55 хв. внаслідок скидання керованої авіаційної бомби противником по ротному опорному пункту «Щит» в місті Авдіївка зник безвісти старший технік 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 головний сержант ОСОБА_5 . Зброя втрачена разом з військовослужбовцем. У зв`язку з великою інтенсивністю ворожих обстрілів не було можливості розібрати завали, щоб продовжити пошуки зниклого військовослужбовця. Акт про настання смерті не складався у зв`язку з відсутністю двох свідків, які б могли безпосередньо підтвердити факт загибелі ОСОБА_5 . Відповідно до п.2 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №1057 від 18 лютого 2024 року, до отримання відповідних документів, що засвідчують факт смерті або перебування у полоні військовослужбовця, вважати такими, що старший технік 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_4 головний сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зник безвісти 30 січня 2024 року біля міста Авдіївка Покровського району Донецької області, під час виконання бойового завдання в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, за відсутності ознак протиправної поведінки вищезгаданого військовослужбовця.

Вказувала, що таким чином матеріалами службового розслідування встановлено, що внаслідок скидання авіаційної бомби зник безвісти ОСОБА_5 , через ворожі обстріли розібрати завали, щоб дістати тіло було неможливо, акт про настання смерті не складався через відсутність двох свідків на місці події, оскільки всі хто перебував в опорному пункті ймовірно загинули, що підтверджується витягом з доповіді від 31 січня 2024 року №71/140/71. Крім того, вже більше року триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000600 за ч.1 ст.115 КК України (умисне вбивство).

Тому заявник вважала доведеним факт смерті головного сержанта ОСОБА_5 . Метою оголошення ОСОБА_5 померлим є звернення до нотаріуса для спадкування майна, яке йому належить та отримання виплат, передбачених законодавством. Також зазначала, що шестимісячний строк, передбачений ст.46 ЦК України, сплив, оскільки ОСОБА_5 ймовірно загинув у місті Авдіївка, активні бойові дії на якій закінчились 28 лютого 2024 року.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила оголосити померлим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув у місті Авдіївка під час виконання бойового завдання в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Датою смерті вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Миронюк Д.Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до Переліку у категорії територій активних бойових дій зазначено, що датою звершення бойових дій в Авдіївській міській територіальній громаді є 28 лютого 2024 року. Оскільки ОСОБА_5 ймовірно загинув у місті Авдіївка, станом на дату звернення із заявою (14 березня 2025 року) пройшло більше 6 місяців з моменту закінчення активних бойових дій на цій території.

Вказує, що обставини загибелі ОСОБА_5 є дуже схожими до обставин у справі №755/11021/22 від 11 грудня 2024 року, яка перебувала на розгляді Великої Палати Верховного Суду.

Зазначає, що суд проігнорував і не дав оцінку таким доказам:

відповідно до листа Головного управління розвідки Міністерства оборони України від 08 травня 2025 року інформація щодо зниклої безвісти особи - ОСОБА_5 , відсутня;

за інформацією державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 11 липня 2025 року, відомості про ОСОБА_5 внесені до реєстру Національного інформаційного бюро, однак відомості про перебування запитуваної особи в полоні відсутні. Інформація від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про ОСОБА_5 до Національного інформаційного бюро не надходила;

згідно з листом Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 23 липня 2025 року, у інформаційній системі з питань поводження з військовополоненими містяться відомості про ОСОБА_5 . До Координаційного штабу не надходили повідомлення від Міжнародного Комітету Червоного Хреста або зі сторони російської федерації про перебування вказаної особи у полоні, стану її здоров`я та місця утримання;

з відповіді слідчого відділу Покровського РУП ГУНІ від 28 березня 2025 року слідує, що з 30 січня 2024 року по теперішній час ОСОБА_5 на зв`язок з рідними не виходить. Повідомлено, що відкрито кримінальне провадження, яке внесене 13 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000600, з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України.

Вважає, що наведені докази спростовують ймовірність того, що після скидання авіаційної бомби ОСОБА_5 міг залишитися живим або перебуває в полоні.

Також вказує, що враховуючи факт того, що військовослужбовці, які перебували на опорному пункту разом із ОСОБА_5 загинули, факти є загальновідомими, ймовірність того, що він залишився живим, відсутня.

Зазначає, що суд мав врахувати її похилий, якій майже 80 років. Оскільки інформація про місце перебування її сина відсутня, тіла не знайдено, та він зник за обставин, що загрожували йому смертю, а саме під час виконання бойового завдання у зв`язку військовою агресією рф, тому вважає, що наявні підстави для задоволення заяви.

Крім того, вказує, що Міністерство оборони України у відзиві не просило відмовити у задоволенні заяви.

Міністерство оборони України подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, а рішення залишити без змін. Вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з урахуванням практики викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 (провадження №14-94цс24).

Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суд першої інстанції належним чином вимог закону не виконав, прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального та матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заяву про оголошення ОСОБА_5 померлим подано передчасно, оскільки його зникнення пов`язане з воєнними діями, а тому застосуванню підлягає ч.2 ст.46 ЦК України, за якою шестимісячний строк для можливості оголошення особи померлою обчислюється не від дати зникнення, а від дня закінчення активних бойових дій на території ймовірної загибелі. Відповідно до чинного на момент розгляду Переліку територій Авдіївська міська територіальна громада була територією бойових дій до 28 лютого 2024 року, а з 29 лютого 2024 року перебуває в тимчасовій окупації. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для оголошення особи померлою на момент розгляду справи.

Проте з вказаними висновками суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно з положеннями ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Положеннями ст.124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право на доступ до правосуддя, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права.

Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у ст. 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 2-25/2006 (провадження № 61-14703св20) у постанові від 30 травня 2022 року у справі № 2-49-2005 (провадження № 61-14054 св 21) та інших.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

У ч.1 ст.306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Відповідно до ч. 2 ст.46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого ч.2 ст.46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в ч.2 ст.46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22,

від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня

2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).

Суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою

у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у ч.2 ст.46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 30 серпня 1965 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації народження.

У відповідності до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №4 (по стройовій частині) від 10 березня 2022 року, зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , на всі види забезпечення, старшого сержанта ОСОБА_5 та призначено на посаду головного сержанта зенітно ракетної батареї в/ч НОМЕР_1 , вважається таким, що з 10 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3 440 грн 00 коп. на місяць, шпк «Головний сержант», ВОС-104974А.

Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №105 (по стройовій частині) від 15 квітні 2023 року, старшого сержанта ОСОБА_5 , стрільця-помічника гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , призначеного на посаду старшого техніка 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , вважається таким, що з 15 квітня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3 260 грн на місяць, шпк «штаб-сержант», ВОС - 700878А.

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 704 від 31 січня 2024 року «Про призначення службового розслідування по факту зникнення безвісти головного сержанта ОСОБА_5 », призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли зникненню безвісти старшого техніка 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , головного сержанта ОСОБА_5 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб в/ч НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною події.

З Акту службового розслідування, затвердженого командиром в/ч НОМЕР_1 , слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 о 16 год 55 хв. внаслідок скидання керованої авіаційної бомби противником по ротному опорному пункту «Щит» в місті Авдіївка зник безвісти старший технік 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 головний сержант ОСОБА_5 , зброя втрачена разом з військовослужбовцем.

Установлено, що під час проведення службового розслідування не було складено акт про настання смерті старшого техніка 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю двох свідків, які можуть безпосередньо засвідчити факт загибелі військовослужбовця. До отримання відповідних документів, що засвідчують факт смерті або перебування у полоні військовослужбовця вважати таким, що старший технік 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 головний сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зник безвісти 30 січня 2024 року у місті Авдіївка Покровського району Донецької області, під час виконання бойового завдання в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, за відсутності ознак протиправної поведінки вищезгаданого військовослужбовця.

Також відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1057 від 18 лютого 2024 року, службове розслідування визнано завершеним. До отримання відповідних документів, що засвідчують факт смерті або перебування у полоні військовослужбовця, вважати таким, що старший технік 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 головний сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зник безвісти 30 січня 2024 біля міста Авдіївка Покровського району Донецької області, під час виконання бойового завдання в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, за відсутності ознак протиправної поведінки вищезгаданого військовослужбовця.

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) слідує, що за зверненням ОСОБА_3 про те, що її батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовець ЗСУ, знаходився на бойовому завданні в місті Авдіївка Покровського району Донецька область з 30 січня 2024 року по теперішній час на зв`язок з рідними не виходить, відкрито кримінальне провадження, яке внесене 13 лютого 2024 року до ЄРДР за №0000600, з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до інформації Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 11 липня 2025 року, відомості про ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внесені до реєстру Національного інформаційного бюро, однак відомості про перебування запитуваної особи в полоні відсутні. Інформація від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Національного інформаційного бюро не надходила.

Згідно з листом Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 23 липня 2025, у інформаційній системі з питань поводження з військовополоненими містяться відомості про ОСОБА_5 до Координаційного штабу не надходили повідомлення від Міжнародного Комітету Червоного Хреста або зі сторони російської федерації про перебування вказаної особи у полоні, стану її здоров`я та місця утримання.

У відповідності до листа Головного управління розвідки Міністерства оборони України від 08 травня 2025 року інформація щодо зниклої безвісти особи - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутня.

Згідно з листом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві від 28 червня 2025 року, досудовим розслідуванням встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини в районі населеного пункту Авдіївка Покровського району Донецької області внаслідок скидання КАБ противником безвісти зник ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, надавши їм належну правову оцінку відповідно до вимог ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України, з урахуванням положень ч.2 ст.46 ЦК України та правових висновків Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що встановлені обставини зникнення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок скидання керованої авіаційної бомби по ротному опорному пункту в місті Авдіївка під час виконання бойового завдання, підтверджені матеріалами службового розслідування, даними кримінального провадження та відсутністю будь-якої інформації про його перебування у полоні, у своїй сукупності є узгодженими та достатніми для формування вірогідного припущення про його загибель.

Особливої правової ваги набуває та обставина, що з 29 лютого 2024 року Авдіївська міська територіальна громада перебуває у тимчасовій окупації, що об`єктивно унеможливлює проведення подальших пошукових заходів, ексгумації чи отримання додаткових доказів щодо долі зниклого військовослужбовця, а отже, виключає реальну можливість встановлення інших обставин його зникнення.

З огляду на це, а також сплив передбаченого законом мінімального строку після їх припинення, колегія суддів вважає, що наявні всі визначені законом умови для застосування положень ст.46 ЦК України та оголошення ОСОБА_5 померлим.

Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст.264 ЦПК України, наведених вище вимог закону та правових висновків Верховного Суду належним чином не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 з тих підстав, що заява є передчасною через те, що зникнення відбулося під час бойових дій, а встановлений ч. 2 ст. 46 ЦК України строк не дає підстав для оголошення особи померлою в судовому порядку.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, наведені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 та оголосити померлим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув у місті Авдіївка під час виконання бойового завдання в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Датою смерті вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Миронюка Дмитра Дмитровича задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про оголошення фізичної особи померлою - задовольнити.

Оголосити померлим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув у місті Авдіївка під час виконання бойового завдання в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Датою смерті вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2026 року.

Головуючий

Судді: