УХВАЛА

04 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 539/4338/21

провадження № 61-711св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,

Ситнік О. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі у розгляді справи, на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області

від 01 грудня2022 року у складі судді Алтухової О. С., постанову Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Агро-Груп», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - засновник товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 , про визнання правочинів недійсними, визнання права власності, виділ частки майна в натурі,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Агро-Груп» (далі - ТОВ «Укр-Агро-Груп»), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - засновник товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 , про визнання правочинів недійсними, виділ частки у спадковому майні.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є спадкоємцем померлого співзасновника (учасника) ТОВ «Укр-Агро-Груп» та ТОВ «Фактор»

ОСОБА_6 , частка якого у статутному капіталі вказаних товариств складала відповідно 60 та 80 відсотків, решта в рівних частках належала ОСОБА_7 , нині покійному, та ОСОБА_8 відповідно до Статуту.

Спадкоємцем першої черги за закономпісля смерті ОСОБА_6 був також малолітній син спадкодавця - ОСОБА_9 , який прийняв спадщину.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 16 жовтня 2012 року позов представника малолітньої дитини ОСОБА_9 - ОСОБА_10 задоволено, визнано за малолітньою дитиною ОСОБА_9 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право власності на 1/2 частки ОСОБА_6 у майні ТОВ «Фактор» пропорційну частці у статутному капіталі ТОВ «Фактор». При цьому у рішенні суду було встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_6 за законом прийняли його діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_2 у рівних частинах по 1/2 частині, а вартість 1/2 частини частки майна ОСОБА_6 у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп», що пропорційна його частці у статутному капіталі ТОВ «Укр-Агро-Груп» складає на день смерті спадкодавця 298 000,00 грн.

Вказаним рішенням суду створена преюдиція відносно обов`язковості та вартості частки належного позивачу спадкового майна після смерті батька

у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп».

Лубенський міськрайонний суд рішенням від 12 травня 2017 року у справі № 539/248/17, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року, визнав за ОСОБА_2

у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 право власності

на 1/2 частини частки ОСОБА_6 у майні ТОВ «Фактор» пропорційно частці у статутному капіталі ТОВ «Фактор» та право власності на 1/2 частки

ОСОБА_6 у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп» пропорційно частці у статутному капіталі ТОВ «Укр-Агро-Груп».

Вказане рішення оскаржувалось ТОВ «Укр-Агро-Груп» та його виконання було зупинено ухвалою суду касаційної інстанції на вимогу відповідача до жовтня 2018 року. Однак Верховний Суд залишив в силі вищезазначені судові рішення щодо його вимог.

Спадкове майно складається із земельної ділянки з кадастровим номером :04:046:0007 за адресою:

АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби, загальною площею 1 495,9 кв. м.

Зазначав, що, уникаючи виконання зобов`язань перед ним у частині виплати йому, як спадкоємцю, вартості частини майна померлого учасника, або виділу в натурі майна, ТОВ «Укр-Агро-Груп» здійснило перереєстрацію товариств за межі Полтавської області, а його засновники, беніфіціари та кінцеві власники: ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , позбавили ТОВ «Фактор» майна та перереєстрували його адресу. Крім того, вказане майно ТОВ «Укр-Агро-Груп», в якому частина належить позивачу, оформили на фізичних осіб.

Основні засоби виробництва ТОВ «Укр-Агро-Груп» були продані 08 грудня

2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Отже, знаючи про набрання законної сили рішенням Лубенського міськрайонного суду від 12 травня 2017 року у справі № 539/248/17, яким за ОСОБА_2 визнано право на частку спадкового майна ТОВ «Укр-Агро-Груп», останнє на підставі договорів купівлі-продажу відчужило майно з метою ухилення від виділу успадкованої частки.

Відповідачі не повідомили нотаріуса про права позивача на вказане майно та наявність зазначеного права за рішенням суду, а нотаріус, порушуючи публічний порядок, посвідчив вказані договори купівлі-продажу, метою яких є приховування майна від поділу між спадкоємцями, що є підставою для визнання цих правочинів недійсними та скасування державної реєстрації прав.

З урахуванням наведеного ОСОБА_2 просив суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року серія та номер: НМТ99 р. № 2662, посвідчений приватним нотаріусом Носовою Ж. Б. Полтавського міського нотаріального округу, з продажу

1/2 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,2544 га, кадастровий № :04:046:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Укр-Агро-Груп» і ОСОБА_3 , та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 грудня 2017 року індексний номер 38610646;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року серія та номер: НМТ95 р. № 2660, посвідчений приватним нотаріусом Носовою Ж. Б. Полтавського міського нотаріального округу, з продажу

1/2 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,2544 га, кадастровий № :04:046:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Укр-Агро-Груп» і ОСОБА_4 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38608269 від 08 грудня 2017 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року серія та номер: НМТ97 р. № 2661, посвідчений приватним нотаріусом Носовою Ж. Б. Полтавського міського нотаріального округу, з продажу

1/2 частки нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби, загальною площею 1 495,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між

ТОВ «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_3 і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38609530 від 08 грудня 2017;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року серія та номер: НМТ93 р. № 2659, посвідчений приватним нотаріусом Носовою Ж. Б. Полтавського міського нотаріального округу, з продажу

1/2 частки нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби, загальною площею 1 495,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між

ТОВ «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_4 , і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 38607814 від 08 грудня

2017 року;

- визнати недійсним договір іпотеки від 20 травня 2021 року

№ 890/2021/ПОД-МСБ-11 серія та номер: № 1599, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області

Дяченко В. А., на 1/2 частину частки з 60 відсотків майна - земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,2544 га кадастровий № :04:046:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу і цеху соління риби, загальною площею 1 495,9 кв. м, розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 , і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 травня 2021 року індексний номер 58242043;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину частки

з 60 відсотків майна - земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,2544 га, кадастровий № :04:046:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу і цеху соління риби, загальною площею 1 495,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та виділити її в натурі.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 внесли в касу підприємства кожний грошові кошти в сумі по 250 000,00 грн за частину нежитлової будівлі та по 63 500,00 грн за частину земельної ділянки, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів, отже, відбулося повне виконання договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: передача та прийняття майна, повна сплата його вартості. При цьому, на момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу позивач не звертався до відповідача про виплату належної йому частки у статутному капіталі. ТОВ «Укр-Агро-Груп» не мало відкритих виконавчих проваджень, тобто посилання позивача на ухилення відповідача від виконання судового рішення визнано судом лише припущенням та не взято до уваги при вирішенні справи.

Суд також зазначав, що позивач не вказав які його права були порушені укладенням договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна, а оскільки

ТОВ «Укр-Агро-Груп» не є банкрутом, позивач може захистити своє право шляхом звернення до товариства для виконання рішення суду, а саме: отримати спадщину в розмірі 298 500,00 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року скасовано, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,2544 га, кадастровий номер :04:046:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між

ТОВ «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_3 08 грудня 2017 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж. Б. за реєстровим № 2662.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,2544 га, кадастровий номер :04:046:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між

ТОВ «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_4 08 грудня 2017 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж. Б. за реєстровим № 2660.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби, загальною площею 1 495,9 кв. м, розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Укр-Агро-Груп»

та ОСОБА_3 08 грудня 2017 року і посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж. Б.

за реєстровим № 2661.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби, загальною

площею 1 495,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_4 08 грудня 2017 року та посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж. Б. за реєстровим № 2659.

В іншій частині позову відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на час відчуження майна ТОВ «Укр-Агро-Груп» рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року, яким за позивачем визнано право власності на частку майна, набрало законної сили та є обов`язковим до виконання. Зупинення 08 вересня 2017 року виконання зазначеного рішення суду до закінчення касаційного провадження за клопотанням ТОВ «Укр-Агро-Груп» не змінює час набрання ним чинності - 11 липня 2017 року та обов`язковість судового рішення, що є конституційною засадою цивільного судочинства.

Відчужуючи спірне нерухоме майно з метою виведення його з власності товариства, відповідач, який ініціював касаційний перегляд справи

№ 539/248/17 та зупинення виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року, будучи обізнаним про права позивача на спірне нерухоме майно, діяв очевидно недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки уклав договори, які порушують майнові права ОСОБА_2 , як спадкоємця майна померлого співвласника товариства.

Доказів наявності у ТОВ «Укр-Агро-Груп» іншого майна матеріали справи не містять.

Також апеляційний суд зазначив, що відсутні докази оприбуткування

ТОВ «Укр-Агро-Груп» та здавання готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках в порядку та строки, встановлені Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року

№ 148, тому висновки суду першої інстанції про повне виконання договорів купівлі-продажу нерухомого майна та повну сплату його вартості шляхом внесення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 готівкових коштів у касу товариства не є обґрунтованими і такі обставини належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджені.

Для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності ТОВ «Укр-Агро-Груп» на спірне майно достатньо рішення суду про визнання недійсними правочинів - спірних договорів купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року, на підставі яких було здійснено державну реєстрацію права спільної часткової власності

ОСОБА_3 (номери запису про право власності 23822675, 23821743) та ОСОБА_4 (номери запису про право власності 23820428, 23820112), тому вимоги позивача про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на спірне майно за незаконними володільцями

не є необхідними для відновлення прав позивача.

Отже, позов ОСОБА_2 про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі недійсних договорів купівлі-продажу не підлягає задоволенню, оскільки є неефективним способом захисту порушеного права позивача.

Також необґрунтованими є вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину частки з 60 % майна - спірної земельної ділянки та нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу і цеху соління риби, оскільки така вимога підлягає вирішенню при виконанні рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року у справі

№ 539/248/17.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишено без задоволення, постанову Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, в їх сукупності, свідчать про недійсність оспорених позивачем договорів, як таких, що укладені з порушенням загальних засад цивільного законодавства, унаслідок недобросовісної поведінки та зловживання правами на шкоду правам позивача. Оспорювані правочини вчинені з метою невиконання судового рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на частку у спадковому майні, носять фраудаторний характер, а тому висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову правильні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2024 року ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у справі, звернулася до Верховного Суду з касаційного скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2023 року, просить її скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 , в іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін; скасувати постанову Верховного Суду від 29 листопада 2023 року; рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови Верховного Суду, ухваленої за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , з підстав встановлення судом неналежного суб`єктного складу учасників справи

№ 539/4338/21, незалучення до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_1 та відсутності у матеріалах справи клопотання позивача про залучення ОСОБА_1 , в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано справу із суду першої інстанції.

У квітні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує на неврахування судом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 22 вересня 2022 року

у справі № 125/2157/19, у постановах Верховного Суду від 07 листопада

2018 року у справі № 201/10299/14-ц, від 18 січня 2023 року у справі

№ 205/2018/17, від 02 серпня 2023 року у справі № 758/6468/17.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 вказує на те, що спірна 1/2 частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,2544 га, кадастровий номер - :04:046:0007, та 1/2 частина нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу і цеху соління риби, загальною площею 1 495,9 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належали їй та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя. Однак суд не залучив ОСОБА_1 до участі у справі та ухвалив судове рішення, яким порушуються її майнові права. Такі обставини свідчать про існування обов`язкових підстав для скасування судового рішення, оскільки суд ухвалив рішення про права, свободи, інтереси особи, що не була залучена до участі у справі.

Позиція інших учасників справи

У квітні 2024 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення. Указував, що оскільки розгляд цієї справи тривав з 2021 року, ОСОБА_1 , яка перебуває в шлюбі з ОСОБА_4 , не могла не знати про судовий спір про визнання правочинів недійсними, визнання права власності та виділ частки майна в натурі.

Права одного з подружжя, ОСОБА_1 , яка не була стороною договорів купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки, та 1/2 частини нежитлової будівлі, при розгляді справи про визнання правочинів недійсними, визнання права власності та виділ частки майна в натурі, не порушуються, оскільки ці права захищаються тим з подружжя, який уклав договір, і є відповідачем у справі. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 16 березня 2023 року у справі № 911/2780/20.

Права ОСОБА_1 не порушені, оскільки ОСОБА_4 майно не відчуджував без її згоди.

В травні 2024 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу задовольнити.

Зазначав, що за встановлених у справі обставин, частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції у порушення вимог частини третьої статті 368, абзацу 3 частини другої статті 369 ЦК України, частини першої статті 60, частини третьої статті 65 СК України, висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі

№ 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), вирішив питання про майнові права ОСОБА_1 та незаконно позбавив її права спільної сумісної власності на спірне майно.

У травні 2024 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу у якому просило касаційну скаргу задовольнити. Зазначало, що предметом позову є визнання недійсними укладених та нотаріально посвідчених 08 грудня 2017 року договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення та земельної ділянки, які були об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4

ОСОБА_2 пред`явив позов про визнання недійсними вказаних договорів купівлі-продажу лише до ОСОБА_4 та ТОВ «Укр-Агро-Груп», ОСОБА_3 , ПАТ АБ «Укргазбанк». Позовних вимог до ОСОБА_1 (співвласника спірного нерухомого майна - нежитлового приміщення та земельної ділянки, які були об`єктом спільної сумісної власності подружжя) позивач не пред`являв, клопотань про залучення ОСОБА_1 співвідповідачем не заявляв.

За таких обставин апеляційний суд в оскарженій постанові, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 29 листопада 2023 року, зробив помилковий висновок про задоволення позову, пред`явленого до неналежного складу відповідачів.

У травні 2024 рокуОСОБА_3 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу у якому просила касаційну скаргу задовольнити. Вказувала, що на час укладення спірних договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , надала нотаріально посвідчену згоду на укладення й нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу з придбання зазначеного нерухомого майна. ОСОБА_2 не надано належних доказів на підтвердження факту придбання ОСОБА_4 нерухомості за його особисті кошти, не спростована презумпція спільної власності останнього та ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки та нежитлової будівлі, які є предметами укладених ТОВ «Укр-Агро-Груп» та ОСОБА_4 договорів купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року.

У липні 2024 року ОСОБА_1 подала письмове клопотання про врахування правових висновків викладених у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22.

У грудні 2024 року, березні 2025 року та грудні 2025 року ОСОБА_2 подав клопотання, в яких просив Верховний Суд визнати неналежними надані ОСОБА_1 документи у межах клопотання про забезпечення позову та постановити окрему ухвалу про виявлення ознак вчинення

ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених

статтею 357, частинами першою та другою статті 384 КК України, оскільки ОСОБА_1 надавала неправдиві та отримані неналежним способом докази.

У грудні 2024 року ОСОБА_2 подав клопотання, в якому просив долучити до справи додаткові докази та закрити касаційне провадження.

У грудні 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про втручання позивача в діяльність суддів Верховного Суду. Разом з тим положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ЦПК України не передбачено повноважень Верховного Суду здійснювати розгляд вказаної заяви, оскільки Законом України «Про Вищу раду правосуддя» це віднесено до повноважень Вищої ради правосуддя (подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16). Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_2 про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами шляхом подання вищезазначеної заяви.

У січні 2026 року ОСОБА_2 подано клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі вимог частин третьої та шостої статті 403 ЦПК України.

У січні 2026 року ОСОБА_1 подала письмове клопотання про забезпечення застосування принципу правової визначеності та відповідної судової практики.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених

частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої

статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4

частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 .

Спадкоємцями померлого першої черги за законом, які прийняли спадщину,

у рівних частках є його діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області рішенням від 16 жовтня

2012 року у справі № 2-1206/11, яке набрало законної сили 18 грудня 2012 року, за позовом законного представника неповнолітнього спадкоємця ОСОБА_10 визнав за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

в порядку спадкування право власності на 1/2 частину частки ОСОБА_6 у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп», пропорційну його частці у статутному капіталі товариства, та стягнув з ТОВ «Укр-Агро-Груп» на користь ОСОБА_10 вартість 1/2 частини частки ОСОБА_6 у майні ТОВ «Укр-Агро-Груп», що пропорційна його частці у статутному капіталі ТОВ «Укр-Агро-Груп», у розмірі 298 000 грн.

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області рішенням від 12 травня 2017 року у справі № 539/248/17, яке набрало законної сили 11 липня

2017 року, визнав за ОСОБА_2 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину частки ОСОБА_6 у майні

ТОВ «Укр-Агро-Груп» пропорційну частці у статутному капіталі ТОВ «Укр-Агро-Груп».

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 08 вересня 2017 року зупинив виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року у справі

№ 539/248/17 до закінчення касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Укр-Агро-Груп».

Верховний Суд постановою від 17 жовтня 2018 року апеляційну скаргу

ТОВ «Укр-Агро-Груп» залишив без задоволення, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року у справі

№ 539/248/17 залишив без змін, поновив виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2017 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року серія та номер: НМТ99 р. № 2662, посвідченого приватним нотаріусом

Носовою Ж. Б. Полтавського міського нотаріального округу, ТОВ «Укр-Агро-Груп» відчужило ОСОБА_3 1/2 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,2544 га, кадастровий

№ :04:046:0007, розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року серія та номер: НМТ95 р. № 2660, посвідченого приватним нотаріусом

Носовою Ж. Б. Полтавського міського нотаріального округу, ТОВ «Укр-Агро-Груп» відчужило ОСОБА_4 1/2 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,2544 га, кадастровий № :04:046:0007, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року серія та номер: НМТ97 р. № 2661, посвідчений приватним нотаріусом

Носовою Ж. Б. Полтавського міського нотаріального округу, ТОВ «Укр-Агро-Груп» відчужило ОСОБА_3 1/2 частки нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби, загальною площею 1 495,9 кв. м, розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 08 грудня 2017 року серія та номер: НМТ93 р. № 2659, посвідчений приватним нотаріусом

Носовою Ж. Б. Полтавського міського нотаріального округу, ТОВ «Укр-Агро-Груп» відчужило ОСОБА_4 1/2 частки нежитлової будівлі адміністративно-торгового комплексу та цеху соління риби, загальною

площею 1 495,9 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право спільної часткової власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_4 (номер запису про право власності 23820112 та 23820428) та ОСОБА_3 (номер запису про право власності 23821743 та 23822675).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 21 жовтня 2010 року (заява № 19164/04) у справі «Дія 97» проти України» зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України та пунктом 9 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад судочинства

є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення - у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У частині другій статті 17 ЦПК України визначено, що не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої

статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті (пункт 1 частини першої статті 389 ЦПК України).

Аналіз частини першої статті 389 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 389 ЦПК України особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції.

Тлумачення частин першої та четвертої статті 389 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що касаційна скарга може бути подана особою, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки лише після розгляду апеляційною інстанцією її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц).

Конституційний Суд України наголошував, що під принципом інстанційності слід розуміти таку організацію судової системи, яка забезпечує право на перегляд рішення суду нижчої інстанції судом вищої (рішення Конституційного Суду України щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції від 12 липня 2011 року № 9-рп/2011, пункт 3.2).

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2025 рокуу справі № 937/7966/20 зазначив про те, що тлумачення частини другої статті 17, пункту 2

частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що касаційному оскарженню підлягають рішення суду першої інстанції лише після їх перегляду в апеляційному порядку.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

ОСОБА_1 не була стороною у справі, у касаційній скарзі вона порушує питання про оскарження у касаційному порядку рішення суду першої інстанції, яке не було об`єктом перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, унаслідок чого також є передчасним оскарження постанови апеляційного суду.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції

не зверталася, як особа, яка не брала участі в справі, тому відсутні правові підстави для перегляду судових рішень суду першої та апеляційної інстанції

у касаційному порядку.

Отже, касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю, як помилково відкрите, оскільки у Верховного Суду відсутні правові підстави для перегляду рішення та постанови судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету, і має бути досягнута пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine»), заява № 23436/03, § 22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

Зважаючи на викладене, оскільки Верховний Суд помилково відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі у розгляді справи, на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2023 року, тому касаційне провадження необхідно закрити.

Отже, оскільки касаційне провадження підлягає закриттю, тому у Верховного Суду відсутні правові підстави для розгляду клопотань про постановлення окремої ухвали, про долучення доказів та закриття касаційного провадження, про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, унаслідок чого такі клопотання слід залишити без розгляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі у розгляді справи, на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області

від 01 грудня2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 17 квітня 2023 року.

Керуючись статтями 19, 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі у розгляді справи, на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Агро-Груп», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - засновник товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 , про визнання правочинів недійсними, визнання права власності, виділ частки майна в натурі, закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

О. М. Ситнік