Провадження №2/369/2414/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Козак І.А.,

при секретарі Кавун Є.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов цивільний позов ТОВ «Інвестбудгаличина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Козак І.А.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.01.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

24 лютого 2025 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив закрити провадження у справі, оскільки заборгованість сплачено відповідачем 04.12.2024 року.

До відзиву долучено платіжну інструкцію від 04 грудня 2024 року № 585482848 про сплату 12274,98 грн з призначенням платежу: «Оплата за комунальні послуги, особовий рахунок: НОМЕР_1 , адреса: Приозерний б-р, 5б».

03.11.2025 року від представника позивача ТОВ «Інвестбудгаличина» - Куракси Ю.І. надійшли наступні заяви:

- про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідачем сплачено основну суму заборгованості та судовий збір;

- про ухвалення додаткового рішення, що стосується стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час тав місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У матеріалах справи міститься заява представника позивача ТОВ «Інвестбудгаличина» - Куракси Ю.І. про розглд справи без участі представника позивача.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З матеріалів справи встановлено, що у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , ТОВ «Інвестбудгаличина» 03 грудня 2024 року звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 12274,98 грн, та стягнення сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Водночас, з платіжної інструкції від 04 грудня 2024 року № 585482848вбачається, що ОСОБА_1 сплатила заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 12274,98 грн.

Суд враховує, що відповідач не заперечував факту несвоєчасного виконання зобов`язання зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , та не оспорював розмір заборгованості, однак сплату заборгованості виконав з порушенням встановленого строку, після відкриття Києво-Святошинським районним судом Київської області провадження у справі № 369/20086/24.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У Постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 зазначено, що прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 12274,98 грн, унеможливлює вирішення справи по суті в цій частині, незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Оскільки відповідачем ОСОБА_1 добровільно після відкриття провадження у справі сплачено на користь позивача ТОВ «Інвестбудгаличина» наявну заборгованість у сумі 12274,98 грн, тому суд вважає, що предмет спору між позивачем ТОВ «Інвестбудгаличина» та відповідачем ОСОБА_1 перестав існувати після відкриття провадження у справі і наразі є відсутнім.

Дана обставина (відсутність предмету спору) є підставою для закриття провадження у даній справі.

Враховуючи викладене вище, з метою дотримання основних принципів цивільного судочинства та забезпечення учасникам судового процесу рівності процесуальних прав, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Частиною другою статті 255 ЦПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позовна заява містила вимогу ТОВ «Інвестбудгаличина» про стягнення з відповідача судового збору.

У зв`язку з викладеним судовий збір підлягає стягненню з відповідача, оскільки предмет спору у даній справі перестав існувати унаслідок задоволення вимог позивача відповідачем після пред`явлення позову.

Представник позивача ТОВ «Інвестбудгаличина» - Куракса Ю.І. у своїй заяві про закриття провадження у справі стверджує про сплату відповідачем ОСОБА_1 судового збору, тому судові витрати, а саме: витрати на оплату судового збору у даному випадку стягненню не підлягають.

Також на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правову допомогу.

Стосовно суми витрат на професійну правову допомогу, що підлягає стягненню, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до частини першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано до позовної заяви: копію ордера від 21 листопада 2024 року серії АІ

№ 1753509 про надання правничої допомоги ТОВ «Інвестбудгаличина» адвокатом Кураксою Ю.І., виданий АО «Юридична фірма «Тотум», копію свідоцтва від 27 травня 2024 року про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Куракси Ю.І., копію Договору від 11 липня 2024 року № SO 6163 про надання правничої допомоги, укладеного між ТОВ «Інвестбудгаличина» та АО «Юридична фірма «Тотум» та копію Додатку від 11 липня 2024 року № 2 до Договору від 11 липня 2024 року № SO 6163 про надання правничої допомоги.

У додатку від 11 липня 2024 року № 2 до Договору від 11 липня 2024 року № SO 6163 про надання правничої допомоги сторони погодили, що гонорар юридичної фірми складається із основного гонорару та гонорару успіху.

Додатком № 2 до Договору про надання правничої допомоги від 11 липня 2024 року № SO 6163 визначено суму основного гонорару у розмірі 3 500,00 грн та гонорар успіху, який складає 10 % від суми заборгованості, яка була фактично стягнута на користь клієнта, розмір гонорару успіху підлягає включенню в суму, що підлягає стягненню за рішенням суду.

Відповідно до пункту 5 Додатку № 2 до Договору про надання правничої допомоги від 11 липня 2024 року № SO 6163 авансовий платіж становить 2 500,00 грн та сплачується клієнтом впродовж 3-х днів з моменту підписання даного договору та отримання Юридичною фірмою матеріалів для написання позовів. Залишок гонорару у розмірі 1 000,00 грн від загальної суми гонорару сплачується впродовж 3-х днів з моменту стягнення коштів на користь клієнта (пункт 6). Крім того, пунктом 10 передбачений гонорар успіху у розмірі 10 % від суми фактично стягнутої заборгованості.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не лише того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі

№ 160/19098/21).

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

При цьому адвокатам, враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд вважає завищеною визначену адвокатом вартість правничої допомоги в даній справі, виходячи зі змісту та смислового наповнення позовної заяви, а також обсягу додатків до неї та вважає розмір витрат на правничу допомогу в сумі 4 072,20 грн, що підлягає компенсації другою стороною, неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Виходячи з критеріїв розумності та справедливості суд враховує, що виходячи з предмету спірних правовідносин дана справа не є складною, відноситься до категорії спорів, щодо якої існує стала судова практика, отже надання правничої допомоги в такій справі не потребує значного часу як для формування правової позиції сторони позивача, так і для збирання доказів та складання процесуальних документів.

Оцінюючи надані стороною позивача докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, необхідним та достатнім на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що визначена позивачем сума в розмірі 4 072,20 грн є надмірною, а такий розмір не є розумним, та, водночас, необґрунтованим. За таких обставин суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача має бути зменшений до 2 500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про судовий збір», статтями 133, 137, 141, 142, 255, 259, 260 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - закрити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина», ідентифікаційний код юридичної особи за , місцезнаходження: узвіз Печерський, буд. 19, м. Київ, Україна, 01011.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Ірина КОЗАК