КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1625/2026 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/8630/25

06 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Коркішка Олександра Володимировича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Бабич Н.Д., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 01.03.2017 року між Акціонерним товариством «Банк Форвард» та ОСОБА_1 було підписано Заяву (Оферту) № 119011232 на укладення договору про надання та використання платіжної картки, відповідно до умов якого відповідачу було випущено на його ім?я платіжну картку, відкрито поточний рахунок та встановлено ліміт, в межах якого позичальник має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту, а відповідач зобов?язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору.

Відповідно до довідки про умови кредитування позичальнику надається кредит строком на 13 місяців на суму 20 000,00 грн., який може бути збільшений згідно з умовами надання та обслуговування платіжних карток. Банк свої зобов?язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме, перерахував грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору, шляхом встановлення ліміту на рахунок позичальника, що підтверджується виписками за кредитними договорами.

25.07.2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги.

Згідно договору відступлення прав вимоги, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №19011232 від 01.03.2017 року.

Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №119011232 від 01.03.2017 року становить 81 554,68 грн., а саме: ??заборгованість за тілом кредиту - 47322,57 грн.; ??заборгованість за відсотками - 16256,71 грн.; ??заборгованість за комісією - 17975,40 грн.

З урахуванням викладеного, просило суд ??стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №119011232 від 01.03.2017 року в розмірі 81 554,68 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та стягнути сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

Початок форми

Кінець форми

Початок форми

Кінець форми

Початок форми

Кінець форми

Початок форми

Кінець форми

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором №119011232 від 01.03.2017 року в розмірі 81 554,68 грн. та судові витрати у розмірі 2 422, 40 грн., а всього разом 83 977 (вісімдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн. 08 коп.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, 08 липня 2025 рокупредставник відповідача ОСОБА_1 адвокат Коркішко Олександр Володимирович подав апеляційну скаргув якій просив суд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю у зв`язку з тим, що судом неправильно встановлені обставин у справі та неправильно застосовані норми права, які регулюють спірні правовідносини.

Зазначає, що подана до Святошинського районного суду м. Києва позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтею 175 Цивільного процесуального Кодексу України, а саме: пунктом 3 частини третьої цієї статті передбачено, що позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Жодних обґрунтованих розрахунків суми заборгованості, яку позивач хоче стягнути з відповідача, матеріали справи не містять. Позивач лише зазначає, що станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем становить 81554,68 грн.

Вказує на те, що неможливо встановити за який саме період та з якої суми позивачем були нараховані відсотки, комісія та тіло кредиту, чи то за 2017-2020 роки чи за 2017-2025 роки. Будь- яких розрахунків нарахування відсотків, комісії, тіла кредиту ТОВ "ФК "Кредит -Капітал" в додатках до позовної заяви не надає. Банківські виписки, на які посилається позивач у позовній заяві, не є належним обґрунтованим розрахунком суми, яку він просить суд стягнути з відповідача.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

ОСОБА_1 виконував боргові зобов`язання включно до лютого 2022 року, що підтверджується наданими позивачем виписками по картковому рахунку.

Пунктом 11.3 Заяви № 119011232 від 01.03.2017 передбачено припинення нарахування процентів в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність" - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку). Національний банк України, керуючись вимогами статті 15 Закону України "Про Національний банк України", статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зважаючи на пропозицію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ухвалив рішення від 07 березня 2023 року № 90-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Банк Форвард" із 8 березня 2023 року.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що відсотки за кредитом могли бути нараховані теоретично в період з лютого 2022 року по 07.03.2023 року, але в означений період позичальник звільнений від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України

Вказує, що жодних комунікацій із кредитором Акціонерним товариством "Банк Форум" чи новим кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" ОСОБА_1 не мав, що прямо суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування». В період з 25.07.2024 року ТОВ "ФК "Кредит- Капітал" також жодним чином не повідомило позивача про зміну кредитора, порядок нарахування процентів та збільшення тіла кредиту. Жодного доказу отримання ОСОБА_1 повідомлення про зміну кредитора позивач суду не надав.

Вважає, що судом помилково встановлено, що 01.03.2017 року між АТ "Банк Форум" та ОСОБА_1 було укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб шляхом підписання анкети-заяви № 119011232 про акцепт публічної пропозиції, за умовами якої відповідачу відкрито поточний рахунок та надано кредит на суму 20 000,00 грн., строком на 13 місяців, на умовах строкового погашення коштів та сплати відсотків (сторінка 2 абзац 4), оскільки відповідно до "довідки про Умови кредитування ПАТ "Банк Форвард" та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту "Кредитна карта "Виручалка NoName" кредит надається у формі відновлювальної кредитної лінії. Вказана довідка підписана ОСОБА_1 01.03.2017 року. Відповідно до заяви (Оферта) за № 119011232 від 01.03.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк Форвард" укладено договір про надання та використання платіжної картки (договір про картку). Тому судом невірно встановлені дані обставини.

За умовами договору про картку сторони встановили строк кредитування 13 місяців. Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. Проте, позивач не надав суду доказів, що відбулася пролонгація такого строку відповідно до умов договору.

Окрім того, апелянт посилається на висновки ВП ВС від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9519/12 та на висновки у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року у цивільній справі № 202/4494/16-ц.

У вересні 2025року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»-Галіяш Вікторії Русланівни, в якому остання зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, адже суперечить дійсним обставинам справи, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року є законним та обґрунтованим. Судом належним чином досліджено всі матеріали справи та вирішено спір у відповідності до законодавства.

Зазначає, що 01.03.2017 року між Акціонерним товариством «Банк Форвард» та ОСОБА_1 було підписано Заяву (Оферту) №119011232 на укладення договору про надання та використання платіжної картки.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору для здійснення операцій за Рахунком Картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, позичальник просить встановити йому ліміт в межах якого він має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати їх у відповідності до статті 1069 Цивільного кодексу України та кредитування рахунку картки.

Кредитний ліміт- це максимальна сума коштів, яку банк або інша фінансова установа дозволяє позичальнику використовувати в межах кредитного договору. Щодо строку надання кредиту зазначає, що кредитний ліміт є безстроковим та поновлювальним. Тобто, позичальник міг використовувати, погашати й знову використовувати кошти в межах встановленого ліміту. Відповідно до п. 10 та п. 7.4. кредитного договору №119011232, своїм підписом під Заявою клієнт підтвердив отримання ним на руки одного оригінального примірника цієї Заяви. Йому відомо: про наявні в банку умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій, предмет кожної супутньої послуги, обґрунтування вартості супутньої послуги, правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, фінансові умови.

У кредитному договорі №119011232 у кінцевій частині договору міститься зразок підпису ОСОБА_1 . Отже, кредитний договір №119011232 укладено належним чином та підписано сторонами, про що свідчать підписи сторін на примірнику договору. Відповідач своїм підписом засвідчив, що він був ознайомлений з умовами договору та умовами по картках.

Зазначає, що відповідно до виписки по особовим рахункам угоди № 119011232, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», позичальником було здійснено часткове погашення заборгованості. Отже, часткова сплата заборгованості за даним договором підтверджує той факт, що ОСОБА_1 визнав факт укладення кредитного договору №119011232 з Акціонерним товариством «Банк Форвард».

Вважає, що позивачем було надано належні докази на підтвердження заборгованості відповідача, долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості може вважатися належним доказом, що підтверджує суму боргу у взаємозв`язку з долученою до матеріалів справи випискою по особовим рахункам угоди № 119011232.

Зазначає, що згідно п. 1.3 в рамках укладеного договору для здійснення операцій за Рахунком картки, відповідачу встановлено Ллміт, в межах якого він має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати, у відповідності до ст. 1069 ЦК України, кредитування Рахунку картки. Відповідно до п. 1.4.4. договору строк дії ліміту під операції з карткою буде відповідати строку дії договору про картку (якщо інше не буде обумовлено в Умовах по карткам).

В Довідці про умови кредитування споживчого кредиту указаний строк кредитування 13 місяців з можливістю автоматичної пролонгації. Кредитна картка передбачає можливість багаторазового використання коштів у межах встановленого ліміту, а погашення заборгованості відбувається частинами.

Вважає, що аргументи представника скаржника про закінчення строку кредитування є некоректним, оскільки стосуються строкових кредитних договорів з чітко визначеним графіком погашення та кінцевою датою повернення всієї суми кредиту, що відрізняється від правової природи договору про надання та використання платіжної картки з поновлюваним кредитним лімітом. У випадку з кредитною карткою, де існує поновлюваний кредитний ліміт, нарахування відсотків відбувається за фактичне користування кредитними коштами в межах встановленого ліміту.

Строк дії, що зазначається у Довідці про умови кредитування (13 місяців з можливістю автоматичної пролонгації), стосується періоду, протягом якого діють узгоджені сторонами початкові умови кредитування. Фактичне використання відповідачем кредитного ліміту протягом тривалого часу, здійснення операцій зі зняття та внесення коштів, свідчить про його згоду з умовами користування кредитним лімітом та фактичне продовження договірних відносин. Це свідчить про те, що відбулась пролонгація строку кредиту, а скаржник за власною волею самостійно продовжував користуватись кредитним лімітом, за що частково вносив платежі в погашення боргу. Банк нараховував відсотки за користування кредитним лімітом відповідно до умов підписаної позичальником Заяви протягом всього періоду фактичного користування кредитними коштами. Оскільки скаржник не погасив заборгованість у повному обсязі, нарахування відсотків є правомірним.

Зазначає, що відповідач ознайомлений з умовами кредитування при укладенні кредитного договору, сукупною вартістю кредиту, порядком обчислення процентних доходів, порядком, розміром і базою розрахунку всіх комісій, предметом кожної супутньої послуги, обґрунтуванням вартості кожної супутньої послуги про, що свідчить підпис позичальника у кредитному договорі № 119011232.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 2017 року між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 було підписано Заяву (Оферту) №119011232 на укладення Договору про надання та використання платіжної картки.

У заяві ОСОБА_1 просив відкрити на його ім`я поточний рахунок (валюта рахунку гривня), що буде використовуватись у межах договору про картку, в тому числі, для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку. ( п.1.2).

Згідно з п. 1.3 Заяви (Оферти) від 01 березня 2017 року, для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, ОСОБА_1 просив встановити ліміт.

Відповідно до п. 1.4.2. Заяви, акцептом оферти про укладення договору про картку будуть дії банку по відкриттю позичальнику рахунку картки.

У відповідності до п. 1.4.3 Заяви, розмір ліміту буде встановлений банком самостійно на підставі відомостей, наданих позичальником банку, та повідомлений її згідно з умовами по карткам.

Відповідно до пункту 3.2 Заяви, позичальник ОСОБА_1 просив Банк зарахувати кредитні кошти на рахунок в сумі, зазначеній в розпорядженні, який не може бути меншим 1 000 грн. та не більше 19 999 грн., з процентною ставкою та з щомісячною комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі, визначеному діючими тарифами Банку на дату відправлення розпорядження на строк від шести до 36 місяців.

Відповідно до п. 3.11.4 Заяви, строк дії кредитного договору буде відповідати строку дії договору банківського обслуговування (якщо інше не буде обумовлено в умовах банківського обслуговування).

Відповідно до п. 1.4.5. Заяви банк має право списувати на свою користь з Рахунку картки грошові кошти в оплату платежів, що належать до сплати позичальником банку за будь-якими іншими договорами, укладеними позичальником з банком.

Згідно довідки про умови кредитування було визначено суму кредиту -20 000 грн., строк -13 місяців, що може бути збільшений згідно з умовами надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Форвард», процентна ставка фіксована та становить 48 % річних.

Акцептуючи оферту ОСОБА_1 , ПАТ «Банк Форвард» на основі Заяви ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , та видано картки. Згідно розписки про отримання, ОСОБА_1 було отримано 01.03.2017 року картку № НОМЕР_2 , з терміном дії до 31.01.2022 року.

10.03.2017 року було перевищено картку та отримано нову картку№ НОМЕР_3 , з терміном дії до 31.01.2022 року

Згідно з випискою по особовому рахунку за договором № 119011232 від 01 березня 2017 року за період з 08 квітня 2013 року по 10 червня 2023 року ОСОБА_1 отримував кредитні кошти і здійснював часткове погашення кредитної заборгованості, йому нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами і за прострочення оплати заборгованості, та здійснювались інші банківські операції по рахунку (а.с. 15-35).

25 липня 2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уклали договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги.

Згідно з договором № GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до відповідача ОСОБА_1 , згідно витягу з реєстру договорів, загальний борг якого - 81 554, 68 грн, з яких: 47 322, 57 грн. залишок по тілу кредиту, 16 256, 71 грн. залишок по відсотках та 17 975, 40 грн. по комісії.

Відповідно до п. 1 договору відступлення прав вимоги, АТ «Банк Форвард» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги до позичальників та/або заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору, які є боржниками, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами. Новий кредитор сплачує банку за право вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеними цим договором.

Відповідно до п. 3 договору відступлення права вимоги, новий кредитор зобов`язаний повідомити боржників про відступлення прав вимоги за основними договорами протягом 5 календарних днів з дня набрання чинності цим договором.

Відповідно до п. 5 вказаного договору відступлення, наявні у банку документи, що підтверджують права вимоги до боржників, а також реєстр прав вимог у електронному вигляді, передаються банком новому кредитору за відповідним актом не пізніше 10 робочих днів із дати укладення цього договору.

Згідно з розрахунком позивача, станом на 24 липня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 119011232 від 01 березня 2017 року становить 81 554, 68 грн, з яких: 47 322, 57 грн. залишок по тілу кредиту, 16 256, 71 грн. залишок по відсотках та 17 975, 40 грн. по комісії (а.с. 13-14).

Як вбачається з копії досудової вимоги від 11 квітня 2025 року № 23722228, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» повідомляло відповідача ОСОБА_1 про відступлення товариству банком прав вимоги та пропонувало повернути заборгованість по кредиту (а.с. 41).

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач не надав доказів, які свідчать про погашення ним заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надсилались письмові повідомлення про погашення заборгованості за кредитним договором, досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості.

Обставини, наведені в позовній заяві, та додані до неї докази не спростовані відповідачем. Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача до стягнення.

Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності", то, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика, кредит, банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Встановлено, що 01.03.2017 року між Акціонерним товариством «Банк Форвард» та ОСОБА_1 було підписано Заяву (Оферту) №119011232 на укладення Договору про надання та використання платіжної картки, відповідно до умов якого відповідачу було випущено на його ім`я платіжну картку, відкрито поточний рахунок та встановлено ліміт, в межах якого позичальник має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору.

Факт виконання первісним кредитором (Акціонерним товариством «Банк Форвард») своїх зобов'язань за договором №119011232 від 01.03.2017 року підтверджується розписками про відкриття рахунку, видачею карток, та випискою по особовому рахунку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що сукупність наявних у справі доказів свідчить про те, що банком шляхом вчинення відповідних конклюдентних дій (відкриття рахунку, видача карток 01.03.2017 року та 10.03.2017 року, встановлення кредитного ліміту у розмірі 20 000) було акцептовано (прийнято) оферту (пропозицію) відповідача ОСОБА_1 про укладення договору на визначених у Заяві умовах.

Апеляційним судом враховано, що відповідачем не заперечується, що він користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за кредитним договором, що також вбачається з банківських виписок по особовим рахункам, та із розрахунку позивача.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності позивачем факту отримання відповідачем кредитних коштів, фактичного використання та не повернення відповідачем вказаних кредитних коштів та правильно виснував про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 47 322, 57 грн.

Щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами та комісії.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526, частини першої статті530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно вимог частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частина шоста статті 81 ЦПК України визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави, кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У справі, яка переглядається, фактичні обставини справи вказують на те, що позивач довів належними і допустимими доказами факт укладення договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто, виконання кредитором належним чином своїх обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до розписки про отримання картки, вона була видана на виконання умов, визначених в оферті, та на неї встановлювався кредитний ліміт у розмірі 20 000 грн.

Як встановлено судом, згідно Довідки про умови кредитування було визначено суму кредиту -20 000 грн., строк -13 місяців, що може бути збільшений згідно з умовами надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Форвард», процентна ставка фіксована та становить 48 % річних.

Як вбачається із виписки по особовому рахунку угоди №119011232 від 01.03.2017 року нарахування відсотків позивачем, та користування кредитними коштами, здійснення погашення заборгованості відповідачем здійснювалося і поза межами встановленого 13 місячного строку, що свідчить про пролонгацію укладеного сторонами договору.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що нарахування відсотків за користування кредитним коштами відбулося і після закінчення строку дії картки.

Обставин щодо перевипуску кредитної платіжної картки № 52 9773 із видачею відповідачу нової кредитної картки не встановлені, а тому колегія суддів вважає, що кінцевий строк кредитування у справі визначений до 31 січня 2022 року, що відповідає строку дії картки № 52 9773.

Таким чином, вимоги про стягнення процентів після 31 січня 2022 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає правомірним стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами за період по 31 січня 2022 року в сумі 54 477, 84 грн.

При цьому, як вбачається із розрахунку наданого стороною позивача, відповідачем за період з 01.03.2017 року по 01.06.2022 року сплачено відсотків у розмірі 59 935, 75 грн.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії картки 31.01.2022 року, то сплачені відповідачем відсотки підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Отже, розмір невиконаного позичальником ОСОБА_1 зобов`язання з повернення суми позики становить 41 864, 66 грн (47 322, 57 грн -(59 935, 75 грн - 54 477, 84 грн.) ), який відповідачем не спростовано.

Також апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції у частині задоволення ним вимоги про стягнення з відповідача комісії у сумі 17 975, 40 грн.

Умови щодо сплати комісії містяться у підписаній відповідачем довідці, де комісія за зняття готівки за рахунок кредиту -4,9 % -в банкоматах або касі банку, 5.9% -банкоматах або в касі інших банків.

Згідно з абзацами другим-третім ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (дата укладення договору 01.03.2017), споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

У статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, нарахована первинним кредитором комісія в розмірі 17 975, 40 гривень є протиправною, а тому позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 комісії задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

25 липня 2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уклали договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги.

Згідно з договором № GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до відповідача ОСОБА_1 , згідно витягу з реєстру договорів, загальний борг якого - 81 554, 68 грн, з якого: 47 322, 57 грн. залишок по тілу кредиту, 16 256, 71 грн. залишок по відсотках та 17 975, 40 грн. по комісії.

Відповідно до п. 1 договору відступлення прав вимоги АТ «Банк Форвард» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги до позичальників та/або заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору, які є боржниками, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами. Новий кредитор сплачує банку за право вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеними цим договором.

Згідно вимог п. 3 договору відступлення права вимоги, новий кредитор зобов`язаний повідомити боржників про відступлення прав вимоги за основними договорами протягом 5 календарних днів з дня набрання чинності цим договором.

Відповідно до п. 5 вказаного договору, наявні у банку документи, що підтверджують права вимоги до боржників а також реєстр прав вимог у електронному вигляді, передаються банком новому кредитору за відповідними актом не пізніше 10 робочих днів із дати укладення цього договору.

Із витягу із Реєстру договорів від АТ «Банк Форвард» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідача - ОСОБА_1 на загальну суму 81554, 68 грн.

Копія договору факторингу № GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року, та витяг із Реєстру договорів містять підписи уповноважених представників сторін та скріплені печатками, на підтвердження укладання таких договорів.

Договір факторингу є чинним, оскільки його дійсність ніким не оспорено, а тому він підлягає виконанню.

При цьому, як вбачається з копії досудової вимоги від 11 квітня 2025 року № 23722228, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» повідомляла відповідача ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги та пропонувала повернути заборгованість по кредиту шляхом направлення вимоги засобами поштового зв'язку за адресою ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 . З огляду на що доводи апелянта що в період з 25.07.2024 року ТОВ "ФК "Кредит - Капітал" також жодним чином не повідомила позивача про зміну кредитора, порядок нарахування процентів та збільшення тіла кредиту, колегія суддів відхиляє.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 після 2022 року не здійснювалося погашення заборгованості ні первісному кредитору-АТ «Банк Форвард», ні новому ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Перевіривши в межах доводів апеляційної скаргипредставника відповідача ОСОБА_1 адвоката Коркішка Олександра Володимировича правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору в частині складової боргу за нарахованими процентами, комісії іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення у повному обсязі позову ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині складової боргу за нарахованими процентами, а це, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог- частина 2 статті 141 ЦПК України.

При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції, відповідач сплатив судовий збір у розмірі 3663, 60 грн.

Після апеляційного перегляду справи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" задоволено частково (51,33 %), а тому судовий збір, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 становить 1243, 49 грн.

В той же час, із Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" підлягають стягненню витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги (з огляду на її часткове задоволення) у розмірі 1768, 47 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 202,203, 205, 207, 526, 530, 610, 611, 626, 628, 638, 1048, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Коркішка Олександра Володимировича задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (, місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корп. 28) заборгованість за договором позики № 119011232 у розмірі 41 864, 66 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (, місце знаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корп. 28 ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1243, 49 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (, місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корп. 28 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 17 68, 47 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: