Провадження №2/522/1151/26
УХВАЛА

09 лютого 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Гресько Б.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні питання про прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Підготовче засідання по справі призначено на 09 лютого 2026 року.

09 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей, у якому позивач за зустрічним позовом просив встановити наступний спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до досягнення ними 18-ти річного віку, а саме:

- зустрічі батька з дітьми з моменту закінчення шкільних занять і до 20 години 00 хвилин по вівторках, четвергах; в суботу на день, з 10 години 00 хвилин із ночівлею по парним тижням місяця;

- зустрічі батька з дітьми з моменту закінчення шкільних занять і до 20 години 00 хвилин по понеділкам, середам та п`ятницям, а також неділям з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин по непарним тижням місяця.

У зустрічній позовній заяві заявник просить поновити строк на звернення до суду із позовом. Вказане клопотання мотивовано тим, об`єднання первісного та зустрічного позову мінімізує вплив від розгляду справи на дітей. Також, клопотання про поновлення процесуального строку мотивовано тим, у строк для подання відзиву на первісним позов підготувати зустрічний позов, зібрати відповідні докази, зокрема, організувати комунікацію із позивачкою стосовно погодження/непогодження графіку спілкування, отримання відповіді, звернення до Служби у справах дітей було неможливо.

У підготовче засідання, призначене на 09 лютого 2026 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Судом заслухано думку учасників справи з приводу зустрічної позовної заяви.

Представник позивача заперечував проти прийняття заяви, вказав, що відповідачем не наведено аргументів з приводу того, чому зустрічну позовну заяву подано не у встановлені законом строки.

Представник відповідача зазначила, що підготувати зустрічну позовну заяву у встановлені законом строку було неможливим..

Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Ухвалою суду від 27 серпня 2025 року первісний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

На момент звернення до суду із зустрічним позовом, строк для подання зустрічного позову закінчився.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 року у справі №990/115/22, зазначила, зокрема, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 19 квітня 1994 року у справі Van de Hurk v. the Netherlands («Ван де Гурк проти Нідерландів»), № 288).

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи, на що неодноразово наголошував ВС.

У п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України вказано, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Одеський апеляційний суд у постанові від 30.01.2025 року у справі №522/15477/23 вказав, що з врахуванням обставин даної справи, практики Верховного Суду та ЄСПЛ, а також того, що підготовче провадження у справі ще тривало, колегія суддів вважає, що твердження суду першої інстанції в протокольних ухвалах про те, що позивачем не було доведено поважності пропуску строку на подання доказів, є надмірним формалізмом, який не може бути підставою для порушення права позивача на справедливий розгляд справи

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

У справі ЄСПЛ «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Суд звертає увагу на те, що правовідносини, що склалися між сторонами безпосередньо стосуються дітей, зокрема, щодо участі батьків у вихованні дітей

Так, предметом первісного позову є позбавлення батьківських прав. Предметом поданого зустрічного позову є визначення участі батька у вихованні дитини.

На думку суду, при вирішення спору між батьками в даному конкретному випадку, потрібно в тому числі забезпечити найкращі інтереси дітей.

При цьому, породження декількох спорів щодо участі батьків у вихованні дітей не сприятиме забезпеченню вказаного принципу, а навпаки, може негативно впливати на стан дітей, оскільки, під час розгляду даної категорії справ може виникнути необхідність у заслуханні думки дітей безпосередньо у судових засіданнях або ж через спеціалістів тощо.

Більше того, розгляд позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав та визначення способу участі батька у вихованні дитини є пов`язаними між собою, оскільки, результат вирішення одного спору може впливати на вирішення іншого спору.

Тому, враховуючи зазначене, з метою забезпечення права позивача за зустрічним позовом на справедливий розгляд справи та недопущення розгляду справи із надмірним формалізмом, який порушує право на доступ до правосуддя в цілому, а також з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, суд доходить до висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску строку для звернення до суду з зустрічним позовом поважними, поновлення строку для подання зустрічного позову.

Згідно статті 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Згідно ч.ч.1-2 ст.194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Суд, дослідивши, що зустрічну позовну заяву подано із додержанням вимог, передбачених статтями 175 та 177 Цивільного процесуального кодексу України, переконавшись у тому, що підстави для залишення зустрічної позовної заяви без руху, повернення позовної заяви відсутні, а обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, суд доходить до висновку про наявність підстав для прийняття зустрічної позовної заяви до розгляду.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 43, 51, 174, 179-191, 193, 200, 260, 261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для звернення до суду із зустрічною позовною заявою.

Прийняти до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей.

Встановити відповідачу за зустрічним позовом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання до суду відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України.

Відповідач за зустрічним позовом зобов`язаний згідно з ч. 4 ст. 178 ЦПК України одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду копію відзиву та доданих до нього документів надіслати (надати) іншим учасникам справи

Роз`яснити, що у разі ненадання відповідачем за зустрічним позовом відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами.

Встановити позивачу за зустрічним позовом п`ятиденний строк з дня отримання відзиву відповідача для подання відповіді на відзив у відповідності до вимог статті 179 Цивільного процесуального кодексу України.

Встановити відповідачу за зустрічним позовом п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення на відповідь у відповідності до вимог статті 180 Цивільного процесуального кодексу України.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://pm.od.court.gov.ua/sud1522/.

Копію ухвали направити учасникам справи, а відповідачеві направити також копію позову з додатками.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню не підлягає.

Суддя Косіцина В.В.

09.02.26