Справа №705/37/26
УХВАЛА

09.01.2026 м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Роман Володимирович, розглянувши заяву про забезпечення позову, подану прокурором по цивільній справі за позовом заступника керівника Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до ОСОБА_1 и, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮРІНВЕСТ АГРО», про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації,

У С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮРІНВЕСТ АГРО», про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації.

Одночасно з позовом прокурор подав заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовує наступним.

ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації. Згідно інформації ДМС України за наявними обліками територіальних органів ДМС України не значиться, а тому земельна ділянка, яка є предметом даного позову не може перебувати у її власності.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 отриману на підставі рішення суду про визнання права власності в порядку спадкування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Бабанської селищної громади, добровільно упродовж встановленого законодавством строку не відчужила, у держави в особі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області виникло право на її конфіскацію. Дана процедура безумовно передбачена ч.4 ст.81 Земельного кодексу України, яка є імперативною та не передбачає винятків.

Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України.

Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства була безумовно повернута у власність держави.

Будь-яке подальше відчуження ОСОБА_1 , як громадянкою російської федерації спірної земельної ділянки порушуватиме права держави в особі уповноваженого органу на її конфіскацію у власність держави, оскільки особливо в умовах воєнного часу дана земельна ділянка має використовуватись насамперед для забезпечення продовольчих потреб громадян України.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка на даний час знаходиться у власності громадянки російської федерації ОСОБА_1 з порушенням вищевказаних норм, існує можливість її відчуження третім особам, зміни конфігурації (об`єднання, поділу), вчинення інших дій, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про конфіскацію частини земельної ділянки. Це зумовлює необхідність у забезпеченні позову у вигляді заборони ОСОБА_1 відчужувати, розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання спірної земельної ділянки з іншими земельними ділянками (п.2 ч.1 ст.150 ЦПК).

Для недопущення передачі речових прав на земельну ділянку іншим особам адекватними заходами забезпечення є накладання на неї арешту та заборони вчинення реєстраційних дій щодо перетворення, поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками.

Оскільки зазначені види забезпечення позову не перешкоджають ОСОБА_1 володіти та користуватись спірною земельною ділянкою, у випадку відмови у позові про конфіскацію на користь держави, їй не може бути завдано значних збитків, а забезпечення позову не створить жодних перешкод у їх відшкодуванні, тому підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку площею 3,465 га, кадастровий номер :03:000:1706, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.04.2020 за №36416564 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 243; а також заборони ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки площею 30465 га, кадастровий номер :03:000:1706, з іншими земельними ділянками.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України суддя вважає за необхідне розглянути вказану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За змістом ч.6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У п.7 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ вказано, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні.

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14.06.2021 по справі № 308/8567/20, згідно з якою першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті. У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 р. у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 р. у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 р. у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 р. у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є примусове припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 3,465 га, кадастровий номер :03:000:1706, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом її конфіскації.

Прокурор просить забезпечити позов шляхом: накладання арешту на вищевказану земельну ділянку, а також заборони ОСОБА_1 розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки.

Суд враховує, що спірна земельна ділянка на даний час знаходиться у власності громадянки російської федерації ОСОБА_1 , а тому достатньо обґрунтованою є можливість останньої її відчужити третім особам, зміни конфігурації (об`єднання, поділу), вчинення інших дій, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про конфіскацію даної земельної ділянки. Це зумовлює необхідність у забезпеченні позову у вигляді заборони ОСОБА_1 відчужувати, розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання спірної земельної ділянки з іншими земельними ділянками. Також, з метою забезпечення виконання рішення суду про конфіскацію земельної ділянки у власність держави, у разі задоволення судом позову, необхідним є також вжиття інших видів заходів забезпечення, незалежних від волі власника, а саме для недопущення передачі речових прав на земельну ділянку іншим особам адекватними заходами забезпечення є накладання на неї арешту та заборони вчинення реєстраційних дій щодо перетворення, поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками. Тому такі обставина беззаперечно свідчить про необхідність забезпечення позову шляхом встановлення вказаних нижче заборон на зазначений вище об`єкт нерухомого майна.

Суд, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів саме такого виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав та інтересів, оскільки існує обґрунтований ризик того, що майно може бути відчужено шляхом укладання відповідачем, як власником майна, цивільно-правових угод з таким майном, яке нерозривно пов`язано з предметом спору, а тому вважає за необхідне для забезпечення позовних вимог про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації, накласти арешт на земельну ділянку площею 3,465 га, кадастровий номер :03:000:1706, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 , та встановити заборону ОСОБА_1 розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки.

На думку суду, накладення арешту та заборони на розпоряджання, зміну цільового призначення, здійснення перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки, є обґрунтованим та співмірним заявленим позовним вимогам, а тому суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Як передбачено ч.1 ст.154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Суд не вбачає підстав вимагати від позивача та прокурора забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), оскільки за наявними матеріалами обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч.3 ст.154 ЦПК України, відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст.149, 150, 153, 154, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву прокурора про забезпечення позову задовольнити.

Застосувати по даній цивільній справ заходи забезпечення позову у виді:

- накладання арешту на земельну ділянку площею 3,465 га, кадастровий номер :03:000:1706, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.04.2020 за №36416564 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 243;

- заборони ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки площею 30465 га, кадастровий номер :03:000:1706, з іншими земельними ділянками.

Заходи забезпечення позову застосувати до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі за позовом заступника керівника Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до ОСОБА_1 и, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮРІНВЕСТ АГРО», про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію даної ухвали для виконання направити до відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а також сторонам і третій особі до відома.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Р.В. Піньковський