Справа № 163/2684/25
Провадження № 2/163/139/26
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Любомльської міської ради про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять ухвалити рішення про визнання за ними права на завершення приватизації та реєстрації права власності на 1/2 частку за кожним із них на земельну ділянку загальною площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території села Куснища Ковельського (раніше Любомльського) району Волинської області, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що спадкодавець ОСОБА_3 доводиться позивачу ОСОБА_1 батьком, позивачу ОСОБА_2 чоловіком. За життя спадкодавець заповіту не складав, тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. До складу спадщини увійшла вищевказана земельна ділянка, яка спадкодавцю передана у власність рішенням №3/1 сесії Куснищанської сільської ради від 18.10.1994 у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок». За життя ОСОБА_3 розпочав процедуру приватизації, проте її не завершив і правовстановлюючих документів на землю не виготовив. Позивачі спадщину прийняли у встановленому законом порядку, однак через відсутність реєстрації спадкової земельної ділянки у державних органах нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, тому реалізація їх спадкових прав можлива лише в судовому порядку шляхом визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності на спадкову земельну ділянку.

Сторони в судове засідання не з`явились.

У позовній заяві позивачі просили розглянути справу за їх відсутності.

Від Любомльської міської ради в канцелярію суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника ради.

За таких обставин підготовче засідання суд провів в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_2 є дружиною спадкодавця ОСОБА_3 , а позивач ОСОБА_1 сином, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23.06.2021 №9, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Заповіту за життя ОСОБА_3 не складав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справі договори) від 10.09.2021 №66360804.

Позивачі спадщину прийняли у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем по АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка Любомльської міської ради від 16.04.2021 №509.

03 квітня 2024 року приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Клекоцюк А.Д. видала позивачам свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з архівної копії рішення №3/1 Куснищанської сільської ради від 18.10.1994 ОСОБА_3 згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» були передані безоплатно у приватну власність дві земельні ділянки: площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства.

У видачі свідоцтв про право на спадщину на вказані земельні ділянки при-ватний нотаріус ОСОБА_4 позивачам відмовила через відсутність підтверджуючих документів щодо належності цього майна на праві власності спадкодавцю.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Згідно із ч.3 ст.1248 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У частині 1 статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до положення ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За змістом ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земель-них ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на землю на ім`я спадкоємця, але не права власності на земельну ділянку.

За життя ОСОБА_3 набув у встановленому порядку відповідних майнових прав на земельні ділянки, надані йому у власність рішенням №3/1 Куснищанської сільської ради від 18.10.1994, тому в силу вищенаведених норм та роз`яснень до позивачів як спадкоємців за законом переходять в порядку спадкування усі набуті спадкодавцем майнові права, у тому числі, право на завершення розпочатої при житті процедури приватизації земельних ділянок, яка завершується виконанням вимог ст.ст.125, 126 ЗК України.

Отже, дослідження доказів по справі приводить суд до висновку, що заявлені позовні вимоги відповідають положенням ст.ст.1217, 1218, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст.125, 126, п.1 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України.

Враховуючи вказані положення матеріального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, судом встановлено підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Згідно зі ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачам слід повернути з державного бюджету.

Керуючись ст.ст.200, 206, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на 1/2 земельної ділянки площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка згідно з рішенням №3/1 сесії Куснищанської сільської ради від 18.10.1994 року села Куснища Любомльського району Волинської області була безкоштовно передана у приватну власність ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на 1/2 земельної ділянки площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка згідно з рішенням №3/1 сесії Куснищанської сільської ради від 18.10.1994 року села Куснища Любомльського району Волинської області була безкоштовно передана у приватну власність ОСОБА_3 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору, сплаченого ним згідно із квитанцією АТ «Таскомбанк» від 07 грудня 2025 року № 4770-2274-7612-0618.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору, сплаченого нею згідно із квитанцією ФК «ЮАПЕЙ» від 07 грудня 2025 року № AQZZ-FTBL-YAZE.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;

позивач ОСОБА_2 ; місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач Любомльська міська рада; місце знаходження - вулиця Незалежності, 23, місто Любомль Ковельського району Волинської області; код ЄДРПОУ - 04051336.

Головуючий : суддя О.С.Павлусь