ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 173/2812/23

провадження № 61-11325св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області в складі судді Петрюк Т. М. від 22 квітня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Новікової Г. В., Гапонова А. В. від 29 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю майна, що набуте за час шлюбу, а саме:

квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіля марки «AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 ; автомобіля марки «VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 ; автомобіля марки «MERCEDES-BENS 208D, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 ;

визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за відповідачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ;

стягнути з відповідача на її користь: 517 600,00 грошової компенсації вартості частини автомобіля марки AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; 438 750,00 грошової компенсації вартості частини автомобіля марки «VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 ; 91 055,00 грн грошової компенсації вартості частини автомобіля марки «MERCEDES-BENS 208D, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 червня 2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 21. У період шлюбу у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2023 року шлюб між ними було розірвано.

У період шлюбу ними було придбане нерухоме та рухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль марки «AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 ; автомобіль марки «VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 ; автомобіль марки «MERCEDES-BENS 208D, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 .

Позивачка зазначала, що спільної згоди щодо поділу придбаного ними майна не було досягнуто згоди, а тому вважала необхідним здійснити в судовому порядку поділ спільного сумісного майна, виділивши їй у власність квартиру, а відповідачу житловий будинок, а також стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію частини вартості придбаних автомобілів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: автомобіль марки «AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 ; автомобіль марки «VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 ; автомобіль марки «MERCEDES-BENS 208D, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 . У порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 517 600,00 грн грошової компенсації вартості частини автомобіля марки AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; 438 750,00 грн грошової компенсації вартості частини автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 ; 91 055,00 грн грошової компенсації вартості частини автомобіля марки «MERCEDES-BENS 208D, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірні транспортні засоби набуті сторонами під час шлюбу, а тому діє презумпція віднесення такого майна до спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку із чим, в межах заявлених позовних вимог, наявності правової підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості частини спірних автомобілів.

При цьому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо поділу спірного нерухомого майна як спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягають, оскільки сторони за взаємною згодою в установленому законом порядку шляхом вчинення нотаріально посвідчених угод припинили право спільної сумісної власності на вказане нерухоме мано та погодили і визнали право спільної часткової власності на спірну квартиру і будинок, визнавши за кожною стороною право спільної часткової власності на частину зазначеного вище нерухомого майна.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишено без задоволення. Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року в частині задоволення позову - залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що встановивши, що спірні транспортні засоби були набуті сторонами під час шлюбу, а тому на них поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції, в межах заявлених позовних вимог, дійшов правильного висновку про визнання спільною сумісною власністю подружжя спірного рухомого майна та стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості частин спірних автомобілів.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

29 серпня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2025 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Судові рішення в частині відмови в позові до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

04 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 - адвоката Троїцької М. В. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому сторона позивача просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на їх законність та обгрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 173/2812/23 з Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2011року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 21, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

У період шлюбу в них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей, в яких сторони записані батьками дітей.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01грудня 2023року шлюб між сторонами було розірвано.

В період шлюбу за рахунок спільних коштів сторони придбали наступне майно:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2023року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н. Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-159;

- житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ;

- автомобіль AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 ;

- автомобіль VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 ;

- автомобіль MERCEDES-BENS 208D, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_7 .

Згідно свідоцтва про право власності від 14 лютого 2023року, посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н. Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-168, на підставі спільної заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за кожним з них визнане право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності сторін на частку вказаної квартири зареєстроване в державному реєстрі речових прав.

Згідно свідоцтва про право власності від 14 лютого 2023року, посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н. Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-167, на підставі статей 63, 70 СК України за кожною із сторін визнане право власності на частку у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності сторін на частку у зазначеному вище будинку зареєстроване в державному реєстрі речових прав.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 07 березня 2023року транспортні засоби AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 та VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 , були відчужені відповідачем ОСОБА_2 на користь його матері ОСОБА_5 .

Згідно інформаційно-консультаційною довідкою, що зроблена оціночною компанією ТОВ «Галтекс Плюс» ринкова вартість рухомого майна станом на 23 серпня 2023 року склала:

автомобіль марки AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 - 1 035 200,00 грн;

автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 - 877 500,00 грн;

автомобіль марки MERCEDES-BENS 208D, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_7 - 182 11000 грн.

2.Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18). Предметом розгляду судами у цій справі було, зокрема, визнання недійсними правочинів відчуження автомобілів та стягнення компенсації 1/2 їх вартості. У вказаній справі судами встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач відчужив рухоме майно, яке є спільним майном подружжя, без згоди позивача, тому суди дійшли висновку, що остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірних транспортних засобів. Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виснував, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 359/10855/19 (провадження № 61-881св23) касаційний суд, встановивши, що спірні автомобілі були відчуженні відповідачем під час перебування сторін у шлюбі без згоди позивача, дійшов висновку про стягнення компенсації вартості 1/2 частки відчуженого рухомого майна.

Судами встановлено, що відповідач перебуваючи у шлюбі з позивачкою відчужив спільне сумісне рухоме майно подружжя на користь своєї матері, зокрема автомобіль марки AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 та VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 , без згоди своєї дружини, оскільки зворотного матеріали справи не містять і відповідач цього не спростував.

Факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц (провадження № 61-19420св18) та від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20 (провадження № 61-21406св21).

Верховний Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що отримані від реалізації спірного рухомого майна кошти були витрачені в інтересах сім`ї, такі докази відповідач не надав.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що позивачка має право на грошову компенсацію половини вартості спірних транспортних засобів.

Встановивши, що сторони придбали спірні автомобілі марки AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015 року випуску та VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , під час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак відповідач розпорядився спільним майном на власний розсуд без повідомлення та згоди позивачки, суд першої інстанцій з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що у цій справі позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірних транспортних засобів.

Також колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про стягнення з відповідача на користь позивачки частини вартості автомобіля марки MERCEDES-BENS 208D, 1998року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_7 , оскільки такий перебуває у користуванні ОСОБА_2 .

Такі висновки судів у цій справі не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах, що зазначені в касаційній скарзі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Позивачка надала письмові докази щодо вартості спірних транспортних засобів, а саме, звіти про вартість транспортних засобів, відповідач, у свою чергу, не спростував зазначені докази, та не довів, що вартість спірних автомобілів є іншою від вартості, зазначеної звітах, наданих позивачкою.

При цьому згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України саме відповідач, якщо він не погоджується з оцінкою автомобілів, які оцінила позивачка, має доводити протилежне (подати інші докази, просити про проведення відповідної експертизи тощо).

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про встановлення судами попередніх інстанцій обставин справи на підставі недопустимих доказів, оскільки обставини справи встановлені на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним заявником у касаційній скарзі.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

Щодо витрат на правову допомогу, які понесені в суді касаційної інстанції

До відзиву на касаційну скаргу надано докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500,00 грн (договір про надання правничої допомоги № 02/26 від 12 січня 2026 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги від 12 січня 2026 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру та акт виконаних робіт (наданих послуг) від 31 січня 2026 року до договору про надання правової (правничої) допомоги).

ОСОБА_2 заперечень щодо витрат на правову допомогу в суді касаційної інстанції не подав. Тому на користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у розмірі 7 500,00 грн.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2025 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов