КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1415/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щерба Лариса Олексіївна, приватний виконавець Шмідт Катерина Валеріївна про визнання договору дарування недійсним,

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Шум Л.М.,-

встановив:

У грудні 2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулось до суду із названим позовом.

ТОВ «Брайт Інвестмент» просило: визнати недійсним договір дарування від 30 квітня 2013 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л.О., зареєстрований в реєстрі за № 387 (номер запису про право власності 0); скасувати державну реєстрацію проведену 30 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Щербою Л.О. на підставі договору дарування (серія та номер: 387, виданий 30 квітня 2013 року) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру, загальною площею 30, 6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2008 році між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ТОВ «Брайт Інвестмент») укладено кредитний договір № 330/П/РП/2008-980 для інвестування коштів у будівництво житлового фонду та договір № 65/115 про участь у фонді фінансування будівництва виду «А».

У зв`язку із невиконанням взятого на себе кредитного зобов`язання рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2013 року у справі за № 759/5242/13-ц стягнуто на користь ПАТ «КБ «НАДРА» з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 2 103 512 грн 11 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 грн 00 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року у справі за № 759/5242/13-ц замінено стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент».

В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 накладено арешт на все майно та кошти ОСОБА_1

12 грудня 2023 року представник ТОВ «Брайт Інвестмент» ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1 та дізнався про те, що 30 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 взяте на себе зобов`язання щодо повернення кредитної заборгованості не виконав, інше майно у його власності відсутнє.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що договір дарування квартири було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою уникнення від виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредитної заборгованості.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року названий позов задоволено.

Визнанонедійсним договір дарування від 30 квітня 2013 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л.О., зареєстрований в реєстрі за № 387 (номер запису про право власності 0).

Скасованодержавну реєстрацію проведену 30 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Щербою Ларисою Олексіївною на підставі договору дарування (серія та номер: 387, виданий 30 квітня 2013 року) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме - на квартиру, загальною площею 30,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та представник Наконечного В.І. підтримали доводи апеляційних скарг.

Представник ТОВ «Брайт Інвестмент» заперечила щодо задоволення вимог апеляційних скарг.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності посилання ТОВ «Брайт Інвестмент» на те, що договір дарування квартири укладено між відповідачами з метою уникнення виконання майбутнього рішення суду про стягнення кредитної заборгованості. Позивачем доведено вчинення ОСОБА_1 умисних дій, що свідчать про його недобросовісну поведінку.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ТОВ «Брайт Інвестмент») 16 липня 2008 року укладено договір № 65/115 про участь у фонді фінансування будівництва виду «А», а 17 липня 2008 року укладено кредитний договір № 330/П/РП/2008-980 для інвестування коштів у будівництво житлового фонду.

У зв`язку із невиконанням взятого на себе кредитного зобов`язання ПАТ «КБ «НАДРА» у квітні 2013 року звернулось до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2013 року у справі за № 759/5242/13-ц стягнуто на користь ПАТ «КБ «НАДРА» з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 2 103 512 грн 11 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 грн 00 коп.

На підставі рішення суду від 10 червня 2013 року ПАТ «КБ «Надра» видано виконавчий лист № 2/759/3303/13, для пред`явлення до примусового виконання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року замінено стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент») у виконавчому листі 2/759/3303/13.

28 березня 2023 року приватним виконавцем Київського виконавчого округу Шмітд К.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, в рамках якого накладено арешт на все майно та кошти ОСОБА_1 .

Після ознайомлення позивача із матеріалами виконавчого провадження 12 грудня 2023 року товариство дізналось про укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору дарування квартири АДРЕСА_2 .

30 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського округу Щерба Л.О. зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 (батька ОСОБА_2 ) на підставі договору дарування № 387 від 30 квітня 2013 року, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щерба Л.О.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Брайт Інвестмент» зазначало, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд Святошинським районним судом м. Києва позову про стягнення з нього кредитної заборгованості, оскільки 25 квітня 2013 року отримав ухвалу про відкриття провадження.

Станом на момент звернення до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним, розмір залишку заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем складає 1 227 444 грн 61 коп.

ТОВ «Брайт Інвестмент» вважало, що договір дарування квартири було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою уникнення від виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредитної заборгованості, оскільки іншого майна у боржника немає.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

За ч. 1 - 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Так, договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20 (провадження № 61-1787св23)).

Судом встановлено, що ПАТ «КБ «НАДРА» у квітні 2013 року звернулось до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості у зв`язку із невиконанням взятого на себе зобов`язання.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2013 року у справі за № 759/5242/13-ц стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 2 103 512 грн 11 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 грн 00 коп.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що моментом вчинення оспорюваного договору дарування є 30 квітня 2013 року (тобто після відкриття провадження у справі № 759/5242/13-ц і до ухвалення рішення суду).

Контрагент, з яким боржник за кредитним договором уклав оспорюваний договір - його батько (згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження - ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 ).

Після відчуження боржником спірної квартири у ОСОБА_1 було відсутнє інше майно, за рахунок якого він міг відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором ПАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ТОВ «Брайт Інвестмент»).

Враховуючи встановлені фактичні обставини, колегія суддів вважає доведеним посилання позивача на те, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір дарування квартири вчинений на шкоду кредитору.

Укладаючи договір дарування, ОСОБА_1 вчинено дії, які спрямовані на ухилення від виконання рішення суду щодо сплати кредитної заборгованості, яка могла бути стягнута шляхом звернення стягнення на належну відповідачу спірну квартиру.

Колегія суддів звертає увагу на те, що важливим для кваліфікації фраудаторного правочину є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна.

Дії ОСОБА_1 свідчать про його недобросовісну поведінку, оскільки відповідачем відчужено єдине належне йому майно після того, як він дізнався про відкриття провадження про стягнення на користь ПАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ТОВ «Брайт Інвестмент») кредитної заборгованості у справі № 759/5242/13-ц.

Встановивши фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності ознак фраудаторності укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору дарування квартири від 30 квітня 2013 року та обґрунтованості підстав для визнання його недійсним.

Враховуючи, що недійсний правочин не породжує правових наслідків, крім тих, що випливають із його недійсності, відтак, судом першої інстанції обгрунтовано задоволено позовну вимогу про скасування державної реєстрації права прав власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 , яка проведена на підставі договору дарування квартири від 30 квітня 2013 року.

Доводи апеляційних скарг про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для пред`явлення позову, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про вчинення цього правочину (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2018 року у справі № 464/5089/15 (провадження № 61-1256св18)).

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Брайт Інвестмент» зазначало, що 12 грудня 2023 року представник товариства ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1 та дізнався про те, що 30 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 . До матеріалів справи долучено копію відповідної заяви із відміткою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 12 грудня 2023 року.

Обгрунтовуючи апеляційні скарги представник ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 вказували, що позивач був обізнаний про укладення договору купівлі-продажу спірної квартири ще з 2024 року, що підтверджується: інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 49704859 від 07 березня 2014 року та заявою представника ПАТ «КБ «НАДРА» про перенаправлення матеріалів виконавчого провадження до ВДВС Смілянського МРУЮ Черкаської області.

Колегія суддів відхиляє посилання представників відповідачів про пропущення строку позовної давності, оскільки дослідивши вказані документи, судом не встановлено у них будь-яких відомостей щодо відчуження спірної квартири за договором дарування від 30 квітня 2013 року на користь ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач міг знати про укладення між відповідачами договору дарування квартири до моменту ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження 12 грудня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Брайт Інвестмент» не надано жодних розрахунків та відомостей на підтвердження невиконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати кредитної заборгованості, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане не є предметом дослідження під час вирішення спору.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 22 травня 2025 рокуухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 09 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко