Справа № 685/31/26
Провадження № 2/685/215/26
У Х В А Л А

( ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ )

27 січня 2026 року суддя Теофіпольського районного суду Хмельницької області Самойлович А.П., розглянувши в селищі Теофіполь матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Теофіпольської центральної районної лікарні про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

07 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу поновити його на посаді лікаря-стоматолога Волице-Польової амбулаторії на оклад 1 ставка з 01 серпня 1988 року та стягнути з Теофіпольської ЦРЛ на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Вимога обґрунтована тим, що його, як молодого спеціаліста, було зобов`язано з 01 серпня 1988 року по 30 червня 1991 року відпрацювати на повну ставку лікаря-стоматолога Волице-Полівської амбулаторії з окладом 1 ставка, проте, без його відома, його було знято з 1 ставки на 0,5 ставки, що було порушенням чинного на той час законодавства.

Ухвалою суду від 12 січня 2026 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ЦПК України з вказівкою щодо порядку виправлень недоліків, зокрема, зазначити дату одержання копії наказу про звільнення з посади, зазначити інші причини пропуску строку звернення до суду через невизнання поважними вказаних позивачем причин, а також вказати своє місце проживання.

На виконання даної ухвали позивачем направлена заява про усунення недоліків, в якій він зазначив, що станом на 16 січня 2026 року не отримав від відповідача на руки (не ознайомлений) із наказом про звільнення його із 1,0 ставки стоматолога Волице-Польової лікарської амбулаторії.

До даної заяви позивач вже додав копію своєї трудової книжки, з якої встановлено, що з 01 серпня 1988 року ОСОБА_1 був зарахований на 0,5 ставки лікаря стоматолога Волице-Полівської амбулаторії та 0,5 ставки Поляхівської лікарні на підставі наказу Теофіпольської центральної районної лікарні від 01 серпня 1988 року № 54 (запис № 8), з 01 жовтня 1988 року він був переведений на посаду лікаря стоматолога Волице-Полівської лікарської амбулаторії на підставі наказу № 69 від 01 жовтня 1988 року (запис № 9), а з 08 серпня 1989 року звільнений з займаної посади і переведений в Косогорську лікарську амбулаторію Ярмолинецького району на підставі наказу № 43 від 02 серпня 1989 року (запис № 10).

Зважаючи на пояснення позивача, викладені у заяві про виправлення недоліків (стор. 9) щодо тривалості його трудового стажу за час роботи у різних підрозділах Теофіпольської центральної районної лікарні, спір у даному випадку стосується тривалості робочого часу позивача при прийнятті його на роботу повний робочий день (1,0 ставка) чи повний робочий день з надурочною роботою (1,5 ставки).

Позивач не оскаржує своє звільнення з посади 08 серпня 1989 року.

За таких обставин, застосуванню підлягає не частина 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, якою визначено одномісячний строк звернення до суду у справах про звільнення з дня вручення йому копії наказу, а частина 1 цієї ж статті. Так, даною нормою визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказані строки звернення до суду діяли і в 1988-1989 роках.

Проте, згідно ст. 234 КЗпП України, даний строк може бути поновлений судом в разі пропуску з поважних причин.

Про умови трудового договору з Теофіпольською ЦРЛ, в тому числі і щодо тривалості робочого часу, позивач дізнався при прийнятті його на роботу, тобто 01 серпня 1988 року, тому саме з цієї дати і почався перебіг тримісячного строку звернення до суду для вирішення ймовірного трудового спору з приводу умов своєї роботи.

Позивачем не наведено обставин, які об`єктивно перешкоджали або могли перешкодити звернутися до суду до 01 листопада 1988 року з приводу оскарження умов щодо тривалості своєї роботи, тим більше, що станом на день звернення до суду минуло більше 37 років.

Оскільки позов поданий поза межами будь-яких розумних строків звернення до суду без зазначення поважних причин пропуску цих строків, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Щодо клопотань позивача про витребування письмових доказів, заявлених у самій позовній заяві та у заяві про усунення недоліків, то таке витребування можливе після відкриття провадження і лише в разі неможливості їх самостійного одержання, що має підтверджуватися доказами.

Суд вбачає за необхідне довести до відома позивача, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 233, 234 КЗпП України, ст.ст. 127, 185 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Вважати неподаною та повернути ОСОБА_1 його позовну заяву до Теофіпольської центральної районної лікарні про поновлення на посаді.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарга подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Самойлович А.П.