Справа № 639/4979/25
Провадження № 2/639/252/26
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Новобаварський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

представника позивача Петренко О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобаварського районного суду міста Харкова цивільну справу №639/4979/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2025 року до Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_2 та матері ОСОБА_3 . Після смерті батьків фактично залишилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 . Будинок було згідно із актом приймання індивідуального домоволодіння 09.06.1963 р. був прийнятим до здачі районною комісією Октябрського району м. Харкова. 22.04.2025 р. ОСОБА_1 постановою державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Одрінської О.В. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав, що документ на будинок АДРЕСА_1 , а саме договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідчений П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою 30.05.1958 р. за реєстр. №1802, між Виконкомом Червонобаварської районної ради депутатів м. Харкова та ОСОБА_3 , яким стосовно вищезгаданого житлового будинку не було зареєстровано його право власності в органах БТІ (які здійснювали реєстрацію права власності на нерухоме майно до 2013 року) та в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухомість на цей час, відомості у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

У зв`язку з наведеним представник позивача звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 15 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано з Другої ХДНК інформація щодо заведення спадкової справи.

03 листопада 2025 року від Другої ХДНК на виконання ухвали суду надійшла витребувана інформація.

Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у вищезазначеній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача Петренко О.В., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 02 травня 2025 року №бн, в судовому засіданні заявлений позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у рішенні вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

В подальшому в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволені позовних вимог.

Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 20 липня 2009 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №559/2009 відносно ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для відкриття спадкової справи стала заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 19.03.2009 р.

Спадкове майно складалось з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок АДРЕСА_1 був побудований на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідчений П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою 30.05.1958 р. за реєстр. №1802, між Виконкомом Червонобаварської районної ради депутатів м. Харкова та ОСОБА_2 . ( а.с. 6-7)

Відповідно до рішення №283 Виконкому Червонобаварської районної ради депутатів трудящих від 20.09.1957 р. виділено гр. ОСОБА_2 в безстрокове користування земельну ділянку 600 кв.м. по АДРЕСА_2 за рахунок обійстя гр. Кротова по АДРЕСА_3 , проїзд за рахунок обійстя гр. Залата по АДРЕСА_2 .

Будинок було згідно із актом приймання індивідуального домоволодіння 09.06.1963 р. прийнято до здачі районною комісією Октябрського району м. Харкова. ( а.с. 8)

Також, матеріали справи свідчать про наявність технічної документації на земельну ділянку - план земельної ділянки в АДРЕСА_2 , відведеного Управлінням Головного Архитектора м. Харкова гр. ОСОБА_2 згідно із рішенням Виконкома Червонобаварського Райсовета депутатів трудящих від 14.04.1959 р. за №129 для індивідуального будівництва.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 від 05.09.2024 р., який виконаний ТОВ «ТІН ПЛЮС», реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:9566:0126:5282, будинок складається з: житлового будинку садибного типу літ. «А-1», загальною площею 61 кв.м, в тому числі житловою 38,9 кв.м. та господарських будівель та споруд: вбиральня літ. «Д», ворота з хвірткою літ. «№ 1», гараж літ. «Г», льох літ. «Б», огорожа літ. «№2», огорожа літ. «№3», огорожа літ. «№4», сарай літ. «В», ганок літ. «а». ( а.с. 9-16)

Відповідно до приміток технічного паспорту від 05.09.2024 р. зазначено, що у зв`язку з уточненням при поточній інвентаризації, встановлено, що побудований у 1960 році житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м., як побудований до 05.08.1992 р., згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України №404 від 09.09.2012 р., не є самочинним і не потребує дозвільних документів. Також побудовані до 05.08.1992 р. гараж літ. «Г», сарай літ. «В», згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України №404 від 09.09.2012 р., не є самочинним і не потребує дозвільних документів. Льох літ. «Б», вбиральня літ. «Д», ворота з хвірткою літ. «№ 1», огорожа літ. «№2», огорожа літ. «№3», огорожа літ. «№4», згідно Постанови Кабінету міністрів України №406 від 07.06.2017 р. зі змінами та доповненнями не є самочинним і не потребує дозвільних документів. У тому числі побудовано (переплановано/реконструйовано) без дозвільної документації: відсутні.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . ( а.с. 80-122)

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( а.с. 24)

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вступили у спадщину після смерті ОСОБА_2 на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1286 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ( а.с. 25)

20 липня 2009 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу №559/2009.

22 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державний нотаріус Другої ХМДНК Одрінська О.В. постановою відмовила у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 квітня 2025 року підставою для відмови стала та обставина, що «документ на будинок АДРЕСА_1 , а саме Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідчений П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою 30.05.1958 р. за реєстр. №1802, між Виконкомом Червонобаварської районної ради депутатів м. Харкова та ОСОБА_3 , яким стосовно вищезгаданого житлового будинку не було зареєстровано його право власності в органах БТІ (які здійснювали реєстрацію права власності на нерухоме майно до 2013 року) та в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухомість на цей час, відомості у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні». ( а.с. 21)

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про права на спадщину на майно, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно п. 4.18 розділу 4 Порядку якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання судовому порядку.

Частина 1 статті 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на новозбудовані об`єкти нерухомого майна видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року №1952 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою, тобто право власності на нерухоме майно набувається в порядку який існував на час його спорудження.

У 1963 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно статті 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Відповідно до пунктів 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктами 4, 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва і експлуатації будівель, затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 758/1293/15-ц.

Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад.

Відповідно до роз`яснень даних у п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 вказано, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку.

Правовий висновок Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у постанові у справі № 6-137цс13:

У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, а тому за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Отже, ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Так відповідно до вищенаведеного законодавства, яке регулює дані спірні правовідносини, вбачається, що право власності на збудоване до набирання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яке є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідчений П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою 30.05.1958 р. за реєстр. №1802, між Виконкомом Червонобаварської районної ради депутатів м. Харкова та ОСОБА_3 (який затверджений виконкомом місцевої Ради акт державної комісії про прийняття будинку по АДРЕСА_1 в експлуатацію), які на час закінчення будівництва ОСОБА_2 в 1963 році був правовстановлюючим документом на нерухоме майно.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ міського типу (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Таким чином, оскільки будинок збудовано в 1960 році, то домоволодіння, власником якого був померлий ОСОБА_2 , не підлягало реєстрації відповідно до норм діючого на той час законодавства. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту прав, який може бути застосований судом в разі відсутності умов для оформлення відповідних прав в нотаріальному порядку.

В даному випадку позивач отримав відмову нотаріуса в оформленні права власності на будинок та земельні ділянки в порядку спадкування у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Також відповідно до п.3.1. Інформаційного листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно, судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

У своєму інформаційному листі №10-1387 від 27.09.2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набирання чинності цим Законом, визнаються державою.

Позивачем доведено наданими по справі доказами, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який належав при житті спадкодавцю ОСОБА_2 входить до складу спадщини, яка відкрилась після його смерті.

Однак, позивач через відсутність державної реєстрації на нерухоме майно позбавлений можливості оформити своє право на спадщину в порядку вчинення нотаріальних дій, а отже його право оспорюється. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (ст. 16 ЦК України).

Суд, даючи оцінку обставинам, які були встановлені судом та доказам, які були надані позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що належить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 182, 328, 392, 1216, 1217, 1261, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку садибного типу літ. «А-1», загальною площею 61 кв.м, в тому числі житловою 38,9 кв.м. та господарських будівель та споруд: вбиральня літ. «Д», ворота з хвірткою літ. «№ 1», гараж літ. «Г», льох літ. «Б», огорожа літ. «№2», огорожа літ. «№3», огорожа літ. «№4», сарай літ. «В», ганок літ. «а», після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Харківська міська рада, , адреса: 61003, Україна, Харківська обл., місто Харків, Майдан Конституції, будинок, 7.

Повний текст рішення складено 12 лютого 2026 року.

Суддя В. В. Труханович