1Справа № 335/656/26 2-о/335/61/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Перша запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернулась до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити факт, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що 16.02.2024 Другою запорізькою державною нотаріальною конторою, на підставі її заяви про прийняття спадщини заведена спадкова справа №22/2024 після померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцем, ОСОБА_1 , була надана зведена копія свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 від 27.11.2023 року, складання Жешув (з перекладом з польської мови на українську мову), гр. ОСОБА_4 , в якому у п. 2 «Час і місце смерті/знаходження тіла» зазначено: дата смерті-, час смерті-, місце смерті-, дата знаходження тіла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; час знаходження тіл 22:55, місце знаходження тіла ЖЕШУВ».

У зв`язку з реорганізацією Другої запорізької державної нотаріальної контори шляхом приєднання до Першої запорізької державної нотаріальної контори, на виконання наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2024 №874/5 «Про державні нотаріальні контори Запорізької області», справи Другої Запорізької державної нотаріальної контори передані до Першої державної нотаріальної контори, яка є правонаступником її прав та обов`язків.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.04.2025 року Державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори О.М. Нестеренко спадкоємиці ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю документів, які встановлюють час та місце відкриття спадщини спадкодавця та запропоновано заявниці з-вернутися до суду із відповідною заявою про встановлення місця відкриття спадщини.

До складу спадкового майна входить земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::04:010:0223, належну ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ.

Встановлення вказаного факту місце відкриття спадщини, - необхідно заявниці для оформлення спадщини за законом на право на земельну ділянку, яка належала на праві власності її батькові, ОСОБА_5 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

Зважаючи на вищевикладене, а також те, що за час свого життя ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (дев`ять) кадастровий номер::04:010:0223, тобто територія Дніпровського району м. Запоріжжя, спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, то відповідно до ч. 2 ст. 1221 ЦК

України, заявник вважає за необхідне звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є АДРЕСА_1 .

Верховний суд у постанові від 12 жовтня 2022 року по справі № 463/14366/21 вказав, що встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Таким чином, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК України).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві, як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Питання про підсудність справ визначається цивільним процесуальним кодексом України

Частиною першою статті 316 ЦПК України встановлено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Водночас, Глава 2 Розділу І «Загальні положення» визначає правила територіальної підсудності справ.

При цьому, статтею 30 ЦПК України встановлено правила виключної підсудності.

У частині першій статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення; майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав; виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном; оскільки спір у справі виник з приводу об`єкта нерухомого майна, то спір щодо майнових прав на вказане майно мав би розглядатись судом за місцезнаходженням майна.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або, якщо це місце невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України (статті 1216 - 1218, 1221, 1223, 1241 ЦК України).

Таким чином, право на спадкування є не абстрактним, а цілком конкретним і невіддільним від предмету спадкування (спадкової маси, спадкового майна).

Встановлення факту місце відкриття спадщини для заявниці в конкретній ситуації безпосередньо пов`язано з оформленням спадщини за законом на право на земельну ділянку, яка належала на праві власності її батькові, ОСОБА_5 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

Оскільки метою встановлення факту, що має юридичне значення, є реалізація спадкових прав заявника, що стосуються об`єкта нерухомого майна земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (дев`ять) кадастровий номер::04:010:0223, а тому відповідно до вимог частини першої статті 30 ЦПК України заява має розглядатися за правилами виключної підсудності місцевим судом, юрисдикція якого поширюється на територію, на якій розташоване вказане нерухоме майно.

Виключна підсудність - це особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, договірної, альтернативної або підсудності пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

За наведених обставин, враховуючи мету встановлення факту, що має юридичне значення, наявні правові підстави для передачі справи на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя.

Керуючись статтями 19, 31, 258-261, 315, 316, 300, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Справу № 335/656/26 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Перша запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення передати на розгляд до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя

Передачу справи здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду складена та підписана 21.01.2026.

Суддя В.О. Макаров