ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 635/3272/25

провадження № 22-ц/818/749/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2025 року, під головуванням судді Пруднікової О.В.,-

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №482451-КС-001 від 11.12.2023 року в розмірі 110 253, 72 грн та судовий збір.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2025 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 516,65 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 230,85 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішенням, яким стягнути з відповідачки на користь позивача 32 561,28 грн.

Вважають, що рішення суду в оскаржуваній частині є таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, що мають значення для вирішення справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Звертають увагу на те, що для розрахунку заборгованості Відповідача за Кредитним договором суд першої інстанції повинен був відняти від розміру заборгованості Відповідача станом на 17.05.2024 року лише ті платежі, які Відповідач здійснив після 17.05.2024 року, з врахування положень ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» щодо черговості погашень вимог за договором про споживчий кредиту, оскільки починаючи з 18.05.2024 року Позивач не міг нараховувати проценти дружині військовослужбовця на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Поширення дії ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на дружин та чоловіків військовослужбовців щодо не нарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом відбулося лише з набранням чинності Закону України № 3633-ІХ від 11.04.2024 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», що відбулося 18.05.2024 року. У всіх попередніх редакціях Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які були чинними протягом строку дії Кредитного договору укладеного між Позивачем та Відповідачем, ч. 15 ст. 14 цього закону не містила згадку про те, штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом не нараховуються дружинам та чоловікам військовослужбовців. У ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йдеться саме про не нарахування процентів (після набрання чинності змін до цієї норми), а не про списання всіх процентів, які були нараховані до набрання чинності змін до цієї норми. 11.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 482451-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.7. Кредитного договору строк дії договору до 27.05.2024 року. Також, 23.02.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 482451-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 5.3. Додаткової угоди сторони домовились продовжити строк дії договору до 07.03.2025 року». У Відповіді на відзив сторона Позивача зазначила, що з Відповідача підлягає стягненню заборгованості за тілом кредиту у повному обсязі, а також заборгованість за процентами, які були нараховані від дати укладення Кредитного договору 11.12.2023 року до дати набрання змін до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів дружинам військовослужбовців, що відбулося 18.05.2024 року. Для розрахунку заборгованості Відповідача за Кредитним договором суд першої інстанції повинен був відняти від розміру заборгованості Відповідача станом на 17.05.2024 року лише ті платежі, які Відповідач здійснив після 17.05.2024 року, з врахування положень ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» щодо черговості погашень вимог за договором про споживчий кредиту, оскільки починаючи з 18.05.2024 року Позивач не міг нараховувати проценти дружині військовослужбовця на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Як вбачається з наданого Позивачем разом з позовною заявою Розрахунку заборгованості за Кредитним договором, Відповідач після 17.05.2024 здійснив лише два платежі за Кредитним договором, а саме: -платіж від 22.06.2024 у розмірі 9 960,00 грн; -платіж від 07.07.2024 у розмірі 4 980,00 грн. Тобто Відповідач після 17.05.2024 року здійснив загалом платежів на суму 14 940,00 грн. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції повинен був відняти від розміру заборгованості Відповідача за тілом кредиту станом на 17.05.2024 року суму здійснених Відповідачем платежів після 17.05.2024 року, а саме відняти від 23 000,00 грн 14 940,00 грн (23 000,00- 14 940,00 = 8 060,00). У зв`язку з вищенаведеним, розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором, який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, становить 32 561 (тридцять дві тисячі п`ятсот шістдесят одну) гривню 28 (двадцять вісім) копійок, яка складається з: -заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 060,00 грн; -заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 24 501,28 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Площенко Наталія Федорівна просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із умов кредитного договору № 482451-КС-001 від 11.12.2023 року, проценти не є цивільною відповідальністю боржника за невиконання зобов`язань за цим договором, а є процентами за користування кредитними коштами, тому в даному випадку до цих правовідносин не може бути застосовано принцип зворотної сили закону у часі. Крім того, конструкція частини 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їхніх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби. Враховуючи це, підстав для застосування принципу зворотної дії закону в часі до спірних правовідносин не вбачається. З огляду на викладене, на ОСОБА_1 не поширюються положення частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у межах строку дії договору з моменту укладення до набрання чинності змінами до зазначеної норми Закону. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця на час укладення договору (11.12.2023 року), тому на неї поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» з 18 травня 2024 року. З огляду на це до відповідачки не може бути застосовано штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також наявні підстави для звільнення від обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом після 18 травня 2024 року. Отже, проценти за кредитним договором від 11.12.2024 року слід нараховувати за період з 11.12.2023 року по 17 травня 2024 року. Оскільки сторонами не надано розрахунків заборгованості з урахуванням положень п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд розраховує заборгованість відповідача за наданими сторонами доказами. Так, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, який не спростований відповідачем заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 23 000 грн, заборгованість відповідача за процентами станом на 17.05.2024 року становила 24 501,28 грн. Разом з тим, за даними позивача, що не заперечувалось і представником відповідача - відповідачем всього сплачено на погашення заборгованості за процентами 36 984, 63 грн. Отже заборгованість за процентами відповідачем погашена, а сплачений надлишок підлягає зарахування на погашення заборгованості за тілом кредиту. Вимоги про стягнення комісії з відповідача позивачем не заявлялись. Отже, всього заборгованість за кредитом становить 10 516 грн 65 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, 11.12.2023 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Бізнес Позика» Договір № 482451-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 27-31).

11.12.2023 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 482451-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит. Електронна форма) і того ж дня 11.12.2023 ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) укласти Договір № 11.12.2023 року про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а.с. 32-36).

11.12.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 482451-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит. Електронна форма), який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2441, згідно умов якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 23 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчого кредиту. Кредит надано строком на 24 тижнів. Стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,00000000, фіксована, комісія за надання кредиту 3 450,00 грн, загальний розмір наданого кредиту - 23 000,00 грн, термін дії договору до 27.05.2024 року, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 59 760,00 грн, орієнтована реальна річна процентна ставка 9132, 83 процентів (а.с. 37-41).

ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6497 підписала наданий ТОВ «Бізнес Позика» паспорт споживчого кредиту, тим самим підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані виходячи із обраних ним умов кредитування ( а.с. 42-44).

23.02.2024 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Бізнес Позика» додаткову угоду № 1 до договору №482451-КС-001 про надання кредиту від 11 грудня 2023 року (споживчий кредит. Електронна форма), який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4470, згідно якого позичальник підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитодавцем за договором станом на 23.03.2024 року в розмірі 38 963, 36 грн, що включає суму кредиту 23 000, 00 грн, проценти за користування кредитом 15 и 963, 36 грн та комісію за надання кредиту - 0,00 грн.

Враховуючи умови додаткової угоди орієнтована загальна вартість наданого кредиту, в частині заборгованості, що вказана в додатковій угоді, становить 121 836, 50 грн, орієнтована реальна річна процентна ставка 1017, 33 процентів.

Строк на який надається кредит 65 тижнів.

Термін дії договору до 07.03.2025 року (а.с. 45-46).

23.02.2024 року ОСОБА_1 підписала з ТОВ «Бізнес Бозика» пропозицію укласти додаткову угоду № 1 (оферта) до договору № 482451-КС-001 про надання кредиту від 11 грудня 2023 року (споживчий кредит. Електронна форма) та прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання договору угоди № 1 до договору № 482451-КС-001 про надання кредиту від 11 грудня 2023 року (споживчий кредит. Електронна форма) який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4770 (а.с. 47-48, 49-50)

Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Бізнес Позика» 11.12.2023 року було переказано кошти у розмірі 23 000,00 грн на номер картки НОМЕР_1 , опис: перерах. коштів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , згідно з кредитним договором № 482451-КС-001 від 11.12.2024 року без ПДВ (а.с. 54).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 482451-КС-001 від 11.12.2023 року станом на 23.04.2025 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 110 253,72 грн, яка складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту 23 000,00 грн; суми прострочених платежів за процентами 87 253, 72 грн (а.с. 20-21, 22).

З наданої суду ксерокопії посвідчення серія НОМЕР_3 від 18.08.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 - є учасником бойових дій (а.с. 99).

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 від 24.04.2012 року - ОСОБА_2 з 12.08.2022 року перебуває на військовій службі в лавах Збройних сил України (а.с. 100-101).

З довідки командира військової частини НОМЕР_5 № 33/814 від 25.03.2025 року - молодший сержант ОСОБА_2 перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_5 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу ) від 09.11.2022 року №166-РС, наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) № 248 від 11.11.2022 по теперішній час (а.с. 102).

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2015 року, актовий запис 24, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_7 (а.с. 103).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.12.2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Бізнес Позика» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим було укладено Договір № 482451-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 11.12.2023 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 482451-КС-001 про надання кредиту. 11.12.2023 ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 482451-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2441 на номер телефону НОМЕР_8 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий нею було введено/відправлено. Таким чином, 11.12.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено вказаний договір. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 23 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 (котрий позичальником вказано при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті). ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором № 482451-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала, в зв`язку з чим у неї, станом на 23.04.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 110 253, 72 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 23 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 87 253, 72 грн; суми заборгованості по штрафам - 0, 00 грн; суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн. Просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 482451-КС-001 про надання кредиту від 11.12.2023 року у розмірі 110 253, 72 грн.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Судом встановлено і відповідачем не заперечується, що кредитний договір № № 482451-КС-001 від 11 грудня 2023 року був підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим остання акцептувала пропозицію позивача та уклала кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора на сайті позивача, який отримала на свій мобільний телефон, отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому у договорі розмірі, що підтверджується довідкою ТОВ «Бізнес Позика» від 11.12.2023 року про перерахування коштів у розмірі 23 000,00 грн на номер картки НОМЕР_1 , зазначений відповідачкою особисто при оформленні кредитного договору.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка посилалась на те, що вона незгодна із розміром відсотків нарахованих їй позивачем, оскільки відбулось без застосування норм матеріального права, а саме ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також із порушенням норм процесуального права, що призвело до незаконного покладанням на відповідача обов`язків по сплаті відсотків за користування кредитом.

Оцінюючи дані доводи, суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно з чинною редакцією частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), згідно з якою військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Оскільки ці положення внесені до Закону №2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.

На час виникнення спірних правовідносин, а саме: 11 грудня 2023 року частина п`ятнадцята статті 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: « Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Тобто на момент укладення сторонами кредитного договору та строку його дії дружини (чоловіки) військовослужбовців, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, та військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, не звільнялися від сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Відповідно до частини 2 статті 5 ЦПК України акт цивільного законодавства не має зворотної сили у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність.

Як встановлено з умов договору № 482451-КС-001 від 11.12.2023 року, проценти не є цивільною відповідальністю боржника за невиконання зобов`язань за цим договором, а є процентами за користування кредитними коштами, тому в даному випадку до цих правовідносин не може бути застосовано принцип зворотної сили закону у часі.

Крім того, конструкція частини 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їхніх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби. Враховуючи це, підстав для застосування принципу зворотної дії закону в часі до спірних правовідносин не вбачається.

З огляду на викладене, на ОСОБА_1 не поширюються положення частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у межах строку дії договору з моменту укладення до набрання чинності змінами до зазначеної норми Закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця на час укладення договору (11.12.2023 року), тому на неї поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» з 18 травня 2024 року.

З огляду на це до відповідачки не може бути застосовано штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також наявні підстави для звільнення від обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом після 18 травня 2024 року.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що проценти за кредитним договором від 11.12.2023 року слід нараховувати за період з 11.12.2023 року по 17 травня 2024 року, однак не погоджується із розміром стягнутої заборгованості, з огляду на таке.

Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем при зверненні до суду із позовом, вбачається, що заборгованість Відповідача за Кредитним договором станом на 17.05.2024 року на кінець дня становить загалом 47 501,28 грн, з яких: -заборгованість за тілом кредиту - 23 000,00 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом - 24 501,28 грн( нараховані до 17.05.2024 року), платежі сплачені відповідачкою на погашення заборгованості за кредитним договором, які були здійснені до 17.05.2024 включені та враховані при здійсненні розрахунку заборгованості за Кредитним договором.

Після 17.05.2024 року відповідачкою здійснено два платежі за Кредитним договором, а саме: 22.06.2024 року на суму 9 960,00 грн та 07.07.2024 на суму 4 980,00 грн, на загальну суму 14 940,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, судова колегія доходить висновку, що розмір заборгованості Відповідача за тілом кредиту станом на 17.05.2024 року становить 32 561,28 грн, яка складається із: залишок за тілом кредиту 8 060,00 грн (23 000,00-14 940,00) та відсотки у розмірі 24 501,28 грн( нараховані до 17.05.2024 року).

Таким чином, оскільки відповідачем не в повному обсязі було виконано умови кредитного договору, вимога про стягнення комісії з відповідача, позивачем не заявлялась, колегія суддів вважає, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в розмірі 32 561,28 грн.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку при визначенні розміру заборгованості, що підлягає стягненню.

Тому рішення в цій частині підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 2 422,40 грн, за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 3 633,60 грн. (а.с. 19 , 205 ).

Оскільки, позовні вимоги Товариства задоволено на 29,53%, судовий збір за звернення до суду із позовом та апеляційною скаргою складає 1 788,34 грн(2422,40+3 633,60)*29,53%).

Сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика», становить 1 788,34 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2025 року змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» суму заборгованості за договором про надання кредиту в розмірі 32 561,28 грн, а також судовий збір у сумі 1 788,34 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова