Провадження № 22-ц/4808/25/26
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Баркова В. М., Максюти І. О.,

секретаря Шемрай Н.Б.

за участю представника апелянта адвоката Михайлюк А.Р.

представника відповідача адвоката Фурман В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлюк Анжели Романівни на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Бородовського С. О. в місті Івано-Франківську, у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року адвокат Михайлюк А. Р. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2017 року було розірвано. У шлюбі у сторін народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України 24 лютого 2022 року відповідачка разом з дитиною евакуювалися до Польщі та фактично з цього часу у сторін почалися непорозуміння щодо участі позивача у вихованні сина. Всі намагання позивача нормальним, мирним шляхом врегулювати цей спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає спілкуванню з дитиною та штучно створює такі обставини, через які позивач не може нормально спілкуватися з сином. У сина є проблеми зі здоров`ям, про які знає матір дитини, але ігнорує бажання батька знати про стан здоров`я дитини, його психологічний та емоційний стан. Батько намагався додзвонитися до сина і поговорити з ним, оцінити його стан, але відповідачка маніпулює своїм становищем і не дозволяє сину спілкуватися з батьком.

Враховуючи викладене, представник позивача просила суд: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити такі способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина: спілкування з дитиною засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня та навчання дитини, кожної середи та неділі з 10:00 год до 20:00 год; зобов`язати ОСОБА_2 на вимогу батька надавати інформацію про місцезнаходження сина у випадку зміни місця проживання на засоби зв`язку, електронну пошту, інформувати про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню графіка.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2023 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні, зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем та його представником не доведено факт вчинення відповідачкою будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлюк А. Р. подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що право батька на спілкування з дитиною є незаперечним та відповідає інтересам дитини. Жодна норма чинного законодавства не ставить звернення до суду із позовом про визначення способів участі у вихованні в залежність від наявності чи відсутності перешкод матері у спілкуванні чи вихованні дитини батьком та не передбачає, що для визначення способу участі у вихованні, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний надавати докази щодо наявності таких перешкод. В обгрунтування наведеного посилається на позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 17 січня 2024 року у справі № 711/2287/21, від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18, у яких вказано, що необхідно вирізняти вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні від вимог про визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини, а також, що остання вимога не залежить від наявності чи відсутності перешкод у вихованні дитини, а тому висновок суду про відмову у задоволенні позову є неправомірним.

Крім того, представник апелянта вказує на те, що матір дитини чинить систематичні перешкоди батьку у вихованні дитини, приховує від батька стан здоров`я дитини, постійно відкладає можливість батька спілкуватися із сином, що вказує на її небажання сприяти такому спілкуванню. Отже, висновок суду про те, що відповідачка не чинить будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дитиною є помилковим.

Ба більше, суд першої інстанції повністю проігнорував висновок органу опіки та піклування, яким запропоновано порядок участі батька у спілкуванні з дитиною та, який відповідає якнайкращим інтересам дитини.

На підставі викладеного, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

Представник ОСОБА_2 - адвокат Фурман В. О. через систему «Електронний суд» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила. Вважає рішення суду правильним, оскільки відповідачка жодним чином не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною. Крім того, суд не звернув увагу на непідсудність спору нацціональному суду, оскільки обидві сторони проживають за кордоном. Просить в задоволенні скарги відмовити.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлюк А. Р. вимоги скарги підтримала в повному обсязі, просила її задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Фурман В. О. скаргу не визнала, просила її відхилити.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2017 року у справі № 344/15153/17, розірвано.

У шлюбі у них народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції.

Згідно із висновком Органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05 грудня 2024 року за № 1435, наданого на вимогу суду першої інстанції, останній вважав за доцільне встановити порядок участі батькові ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : кожної середи та неділі в період з 16.00 год до 20.00 год впродовж 30 хвилин з урахуванням часу країни, у якій перебуває дитина.

Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 23 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено змішаний специфічний розлад розвитку з розладами мовлення. Загальний недорозвиток мовлення.

Згідно із висновком № 4220-22/23/24 від 03 березня 2022 року психолого-педагогічного консультаційного центру м. Косцян, Польща щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено зниження когнітивних здібностей і дефіцит перцептивних функцій. Це обґрунтовує необхідність надання хлопчикові психолого-педагогічної допомоги у школі та у зв`язку з цим, надано рекомендації для вчителів та батьків щодо роботи з дитиною.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

За змістом статті 157 СК України, законодавцем чітко визначено , що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. А той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Тобто законодавець встановлює як обов`язок одного з батьків брати участь у вихованні дитини, так і забезпечує можливість це зробити одному з батьків, який проживає окремо, шляхом зобов`язання того з батьків, з ким проживає дитина, забезпечити таку можливість не перешкоджаючи.

В спірному випадку, позивач звернувся з позовом про визначення порядку спілкування з сином, оскільки обидві сторони проживають за кордоном. Після виїзду відповідачки з сином за кордон з початком війни, вона не дає можливості говорити з сином по телефону, що порушує його право на участь у вихованні.

Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції погодився із запереченнями сторони відповідачки, що ОСОБА_2 не чинить перешкоди у спілкуванні, тому вважав, що спір відсутній.

На думку колегії суддів, такий висновок передчасний і суперечить матеріалам справи.

По-перше, як зазначалося, позивачу забезпечено таке право законом.

По-друге, як встановлено судом, відносини між сторонами загострилися після виїзду матері з дититною за кордон. Обидві сторони проживають за кордоном, в різних країнах, тобто спілкування є надто утрудненим.

Як випливає з переписки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у мережі «вайбер», яку підтвердила у судовому засіданні представник відповідачки, сторони протягом тривалого часу не могли узгодити порядок спілкування, що вказує на наявність перешкод. Оскільки право позивача було узалежнене безпосередньо від волі відповідачки. З огляду на встановлені неприязні стосунки між самим подружжям та враховуючи фактичні обставини щодо умов проживання дитини та стану її здоров`я, колегія суддів приходить висновку, що визначення способу спілкування з дитиною, в спірному випадку, є об`єктивно обґрунтованим та повинно бути забезпечено батькові.

Щодо відсутності сталої прив`язаності до батька, на що посилалася представник відповідачки, та небажання сина розмовляти з батьком, то як підтвердили сторони, після подання позову батько почав спілкуватися з сином по телефону і воно періодично відбувається. З огляду на особливості стану здоров`я ОСОБА_3 , на що вказували обидві сторони, навпаки є необхідність забезпечення можливості спілкування з обома батьками, як запорука належного виховання.

Також, як встановлено з наявного у справі висновку Органу опіки та піклування від 05 грудня 2025 року, представники органу мали телефонну бесіду з мамою, яка пояснила, що не заперечує щодо спілкування батька з сином, але таке має відбуватися з врахуванням стану здоров`я дитини, у формі звукових повідомлень та за бажанням сина. Тобто в будь якому разі, спілкування позивача за звичайних обставин залежить від визначення відповідачкою можливості спілкування в кожному конкретному випадку особисто.

Установивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача спілкуватися з сином, апеляційний суд, врахувавши право та бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм малолітнім сином, недосягнення між батьками згоди щодо порядку участі у вихованні дитини, приходить висновку про доцільність встановити конкретний спосіб та час участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із сином.

Запропонований позивачем порядок - засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня та навчання дитини, кожної середи та неділі з 10:00 год до 20:00 год, відповідає інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, не має нав`язливого та обтяжливого характеру для дитини, та сприяє налагодженню довірливих відносин батька із сином.

Під час розгляду справи відповідачкою не спростовано наявність у позивача права на особисте спілкування з дитиною, передбачене положеннями частини другої статті 157 СК України, не доведено наявність негативного впливу батька на дитину, що б могло перешкоджати нормальному його розвитку.

Разом з тим, суд вважає, що вимога про зобов`язання ОСОБА_2 на вимогу батька надавати інформацію про місцезнаходження сина у випадку зміни місця проживання на засоби зв`язку, електронну пошту, інформувати про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню графіка, підлягає до часткового задоволення. Підстави для зобов`язання матері крім засобів зв`язку, повідомляти позивача і на електронну пошту про зміну місця проживання та інформувати про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню графіка надмірно обтяжує відповідача, тому в цій частині необхідно відмовити.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі через непідсудність спору судам України варто зазначити, що суд першої інстанції правильно встановив відсутність підстав для такої процесуальної дії, оскільки як встановлено, сторони є громадянами України та тимчасового проживають за кордоном, при цьому, доказів щодо підстав перебування за кордоном, як і доказів їх постійного проживання з перебуванням на консульському обліку не представлено, тому підстави для застосування статті 29 ЦПК України щодо визначення підсудності Верховним Судом в спірному випадку відсутні.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції наведених обставин не врахував, а доводи апелянта знайшли підтвердження, тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлюк Анжели Романівни задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити такі способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 : спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку та електронного зв`язку з врахуванням режиму дня та навчання дитини, кожної середи та неділі з 10.00 год. до 20.00 год. впродовж 30 хвилин з урахуванням часу країни , у якій перебуває дитина.

Зобов`язати матір ОСОБА_2 на вимогу батька ОСОБА_1 надавати інформацію про місцезнаходження сина у випадку зміни його місця проживання на засоби зв`язку або електронну пошту - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті вимог позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

І. О. Максюта