Номер провадження 2/243/398/2026
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«12» лютого 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко Ю.О.,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача адвокат ІЛЬНИЦЬКИЙ Сергій Михайлович, до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , представник позивача адвокат Ільницький С.М. звернулися до Слов`янського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 (яка раніше мала прізвище ОСОБА_5 ) про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Свою позовну заяву позивач обґрунтував тим, що сторони перебували у шлюбі з 2016 року. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано.

За судовим Наказом Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 вересня 2023 року, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи із 07 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Визначені судом аліменти позивач сплачує, заборгованість відсутня.

Станом на сьогодні, позивач не має можливості бачити та спілкуватися із сином, брати участь у його вихованні, оскільки відповідач будь-якими способами чинить йому у цьому перешкоди, зокрема: ухиляється від зустрічей, від телефонних дзвінків чи переписок, жодним чином не реагує на прохання ОСОБА_3 надати йому можливість бачити, спілкуватися та брати участь у вихованні сина.

Підсумовуючи вищевикладене, позивач просить суд визначити наступний порядок та спосіб участі батька - ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожну неділю з 12 години по 20 годину по місцю проживання батька; на літніх канікулах дитини протягом одного місяця по місцю проживання батька; на час перебування батька у відпустці кожні вихідні /субота та неділя по місцю проживання батька.

Позивач ОСОБА_3 та представник позивача адвокат Ільницький С.М. повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_8 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В судове засідання не з`явилася.

10 лютого 2026 року надала Відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що після розірвання шлюбу батько дитини протягом кількох років не брав участі у вихованні дитини, не цікавився її повсякденним життям, розвитком, навчанням, станом здоров`я та психологічним станом. Спілкування з боку батька носило нерегулярний та формальний характер і обмежувалося кількома зустрічами, ще у 2023 році та коротким повідомленням приблизно один раз на місяць, у якому він цікавився загальним станом дитини. Регулярного особистого спілкування, телефонних або відеодзвінків, участі у прийнятті важливих рішень щодо дитини не було.

Під час окремих нечисленних особистих зустрічей дитини з батьком після їх завершення спостерігалися зміни у поведінці та емоційному стані дитини, зокрема: погіршення настрою, агресивна та збуджена поведінка, ігнорування матері та порушення звичного емоційного контакту із нею.

Відповідач зазначає, що Висновок Органу опіки базується на свідченнях цивільної дружини позивача, яка ніколи не бачила її сина. Така характеристика є упередженою. Більше того, раптова активність позивача в суді після років ігнорування дитини дає підстави вважати, що даний позов є зловживанням батьківськими правами. Відповідач вважає, що справжня мета позивача отримання судового Рішення для вирішення особистих питань, пов`язаних з проходженням військової служби, а не реальне піклування про сина.

Характеристика від сторонньої людини не може бути вагомим доказом у питанні психологічного комфорту малолітньої дитини. Вона не може об`єктивно характеризувати його батьківські якості. Орган опіки не врахував, що через таку тривалу відсутність реального контакту з 2023 року, батько став для дитини чужою людиною. Окремо відповідач звертає увагу суду на те, що як вбачається з Висновку органу опіки, батько дитини проходить військову службу у лавах Збройних Сил України, що об`єктивно пов`язано з непередбачуваним графіком, обмеженими можливостями для зв`язку та неможливістю дотримання стабільного режиму спілкування.

Відповідач зазначає, що у зв`язку з воєнним станом та постійною загрозою життю, дитина на даний момент перебуває із нею в евакуації у безпечному місці. З метою забезпечення приватності та безпеки сина, точне місцезнаходження не розголошується. Встановлення графіка зустрічей на території м. Ужгород, як це пропонує Орган опіки, є технічно неможливим, небезпечним для дитини та не враховує той факт, що Позивач є фактично чужою людиною для сина.

Просить суд відмовити у встановленні графіка особистих зустрічей запропонованого позивачем та Органом опіки, оскільки позивач є для дитини фактично сторонньою особою. Визначити порядок спілкування виключно у формі телефонних або відеодзвінків, які відбуваються лише за ініціативою та бажанням самої дитини. Встановити, що будь-які особисті зустрічі можливі лише у майбутньому після відновлення емоційного контакту та виключно у присутності матері.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в судове засідання не з`явився, про дату, час та розгляд справи був повідомлений належним чином.

Надав Клопотання про долучення Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо визначення способів участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї до матеріалів справи та просив розглядати справу за його відсутності.

11 лютого 2026 року від представника позивача ОСОБА_9 надійшла Відповідь на Відзив, в якій вказано, що сторона позивача не погоджується із Відзивом. Позиція обґрунтована тим, що ОСОБА_4 замість того, щоб сприяти участі батька у спілкуванні та вихованні їх спільного сина - ОСОБА_10 , 2017 року народження, будь-якими засобами чинить перешкоди позивачу бачити дитину та з нею спілкуватися, що проявляється у переховуванні дитини, про що сама визнає у своєму відзиві. Зокрема у відзиві не зазначає країну та населений пункт перебування сина. До відзиву не додано копії всіх сторінок закордонних паспортів матері та дитини, що свідчить про можливе приховування від суду інформації про повернення в Україну та продовження переховування сина саме в Україні.

ОСОБА_4 вказує, що позивач є чужим для сина, проте сторони проживали разом до весни 2023 року та на момент розлучення дитині вже було 6 років. На той період за твердженням батька у них були з сином чудові стосунки. Проте після укладення відповідачкою нового шлюбу влітку 2023 року, остання повністю заборонила спілкуватися позивачу з дитиною та брати участь у її вихованні, включаючи погрози на адресу останнього, щоб він навіть не підходив до сина.

Судове рішення про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною жодним чином не впливає на проходження ОСОБА_3 військової служби та не дає підстав для звільнення його із військової служби.

ОСОБА_4 мала можливість надати свої пояснення органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому щодо визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте цього - не зробила, представника - не направила.

Просить задовольнити позовні вимоги.

11 лютого 2026 року від відповідача надійшло Заперечення на Відповідь на Відзив, в якому зазначено, що виїзд дитини за межі України був зумовлений виключно необхідністю забезпечення її безпеки, збереження життя та здоров`я в умовах дії воєнного стану.

За весь час позивач жодного разу не звернувся з запитанням про місце проживання дитини і не виявив ініціативи відвідати сина. Факт того, що позивач дізнався про відсутність дитини лише через тривалий час, свідчить про його повну необізнаність щодо життя сина та відсутність реального батьківського інтересу.

Твердження позивача про «приховування інформації» через ненадання всіх сторінок паспортів є маніпулятивним. Суду надано копії сторінок з персональними даними, що є достатнім для ідентифікації. Вимога надати копії всіх сторінок (включаючи порожні) є надмірною та не стосується предмету спору. Це лише спроба позивача змістити фокус з суті справи на формальні технічні моменти.

Просить прийняти Заперечення до розгляду, відмовити у встановленні графіка особистих зустрічей запропонованого позивачем та Органом опіки, оскільки позивач є для дитини фактично сторонньою особою. Визначити порядок спілкування виключно у формі телефонних або відеодзвінків, які відбуваються лише за ініціативою та бажанням самої дитини. Встановити, що будь-які особисті зустрічі можливі лише у майбутньому після відновлення емоційного контакту та виключно у присутності матері.

Судом встановлено, що відповідно до Актового запису про народження, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_11 .

Відповідач надала до суду поновлені дані щодо зміни прізвища, а саме Паспорт громадянина України для виїзду закордон, в якому зазначено, що наразі її прізвище « ОСОБА_12 ».

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано.

За судовим Наказом Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 вересня 2023 року, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_11 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи із 07 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивача за позовом до суду є захист гарантованих ст. 51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами, виявлення турботи про дитину шляхом її належного утримання, зокрема, сумлінність виконання обов`язків з виплати аліментів.

В даному випадку матеріали справи свідчать про систематичну сплату аліментів. Заборгованість відсутня.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

06 лютого 2026 року від представника третьої особи Органу опіки та піклування Богдана Андріїва надійшло Клопотання про долучення до матеріалів справи Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо визначення способів участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї від 06 лютого 2026 року №160/17/01-13, в якому зазначено, що керуючись статтями 19, 164, 165, 170 Сімейного кодексу України, статтею 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядком здійснення органами опіки та піклування діяльності, спрямованої на захист прав і дітей, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, на виконання Ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2025 року, орган опіки та піклування повідомляє наступне.

15 січня 2026 року працівниками служби у справах дітей Ужгородської міської ради проведено комісійне обстеження, про що складено відповідний Акт за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає батько дитини. Підтверджено, що житлові умови є комфортними, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Квартира розміщена на четвертому поверсі семиповерхового будинку. У помешканні зроблено хороший ремонт. Для сина виділена окрема простора кімната в якій створено всі належні умови для комфортного проживання: спальне ліжко, шафа, робочий стіл, достатнє освітлення та опалення. Квартира охайна, чиста, має належні санітарно-гігієнічні умови. Під час обстеження умов проживання було проведено бесіду з цивільною дружиною ОСОБА_3 - ОСОБА_13 , в якій вона зазначила, що чоловік служить в ЗСУ. З ОСОБА_14 - мамою ОСОБА_15 у них напружені стосунки, оскільки мама перешкоджає батьку бачитися та спілкуватися з сином, він добровільно з квітня 2023 року (коли вони розійшлись) постійно сплачує аліменти на утримання сина, що підтверджується квитанціями про сплату, аліменти сплачує місяцем наперед.

Мати взагалі не дає спілкуватись і з сином аргументуючи це тим, що батько погано впливає на дитину, однак як саме - не пояснює. Лопіт ОСОБА_16 гарно відгукується про свого чоловіка, позитивно його характеризує та має бажання, щоб батько спілкувався зі своїм сином.

Відповідно до інформації зазначеної в Акті оцінки потреб сім`ї, складеного фахівцем УМЦСС від 19 січня 2026 року, N? 18, в телефонному режимі з паном ОСОБА_17 з`ясовано, що він наразі перебуває на службі у лавах ЗСУ (Сумський напрямок). Зазначену Ухвалу суду від 30 грудня 2025 року по справі N? 308/13348/25 та документи розглянуто та вивчено на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому, яка відбулась 19 січня 2025 року.

На даному засіданні заслухано пояснення надані, представником батька дитини, адвокатом - Ільницьким Сергієм Михайловичем. 3 наданих ним пояснень встановлено, що батько дитини, ОСОБА_3 , наразі проходить військову службу та перебуває в зоні бойових дій.

Відтак з`явитись на засідання комісії з питань захисту прав дитини, не має можливості.

Приводом звернення до суду із позовною заявою про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, стало те, що батько дитини не має можливості бачитись та спілкуватись і з своїм сином та в повній мірі приймати участь у його вихованні оскільки мати дитини чинить йому постійні перешкоди. Вона ухиляється від зустрічей, від телефонних дзвінків чи переписок. Жодним чином не реагує на прохання батька надати йому можливість бачитись і спілкуватись із сином. Зі своєї сторони він, як люблячий батько, турбується про свою дитину та любляче відноситься до свого сина.

Мати дитини ОСОБА_11 , на засідання комісії не з`явилась та не надала жодних пояснень з приводу розгляду даної заяви.

Заслухавши пояснення надані представником батька дитини, вивчивши документи, які долучені до заяви ОСОБА_3 та насамперед беручи до уваги інтереси малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , членами комісії було зазначено про доцільність встановлення батьку дитини графіку побачень з сином.

Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому рекомендує визначити ОСОБА_3 , способи його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення систематичних побачень батька з дитиною наступним чином:

- кожен 2 та 4 тиждень місяця в неділю з 12.00 до 20.00 год., з можливістю перебування дитини у цей час по місцю проживання батька;

- на час перебування батька дитини у відпустці, надати йому можливість проводити час і з сином кожні вихідні дні, а саме у суботу та неділю по місцю проживання батька;

- за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, ОСОБА_11 , надати можливість батьку проводити спільний відпочинок з дитиною протягом 20-ти днів у літній період та 10-ти днів у зимовий період з метою оздоровлення дитини;

- зустрічі проводити із обов`язковим урахуванням стану здоров`я дитини, її інтересів та потреб.

Після проведення зустрічей, батьку вчасно приводити дитину до місця проживання матері дитини.

Також батькам дитини рекомендовано знайти взаєморозуміння в питаннях виховання свого сина для його подальшого нормального розвитку, сприйняття та усвідомлення сімейних цінностей та моралі.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Суд зауважує, що порядок спілкування батька з дитиною, а також його характер та обсяг обумовлюються обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини, а також мають бути враховані права та інтереси усіх зацікавлених осіб.

У справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини («Странд Лоббен та інші проти Норвегії», заява № 37283/13, від 30 листопада 2017 року; «Хаддад проти Іспанії», заява № 16572/17, від 18 червня 2019 року).

У п. 54 Рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

При ухваленні Рішення суд виходить з того, що найкращі інтереси дитини мають пріоритет над будь-якими іншими міркуваннями, включаючи суперечності між батьками, та що право батька на спілкування з дитиною є його невід`ємним і беззаперечним правом.

Судом враховується рівність прав та обов`язків обох батьків у вихованні дитини, активне прагнення батька брати участь у житті дитини, а також відсутність будь-яких належних і достатніх доказів, які б могли виправдовувати обмеження цього права.

Суд встановив, що між сторонами склались відносини, які не створюють об`єктивних перешкод у спілкуванні позивача із сином. При цьому суд враховує насамперед інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного Законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, та приходить до висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною.

При цьому суд враховує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

Таким чином, зважаючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, обопільне бажання приймати участь у цьому і спілкування між ними та дитиною не перешкоджає її нормальному розвитку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 7, 141, 150, 153, 155, 157, 159 СК України , ст. ст. 2, 12, 13, 89, 229, 263, 264 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача адвокат ІЛЬНИЦЬКИЙ Сергій Михайлович, до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною задовольнити частково.

Визначити наступний порядок та спосіб участі батька - ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- кожен 2 та 4 тиждень місяця в неділю з 12.00 год. до 20.00 год., з можливістю перебування дитини у цей час по місцю проживання батька;

- на час перебування батька дитини у відпустці, надати йому можливість проводити час і з сином кожні вихідні дні, а саме у суботу та неділю по місцю проживання батька;

- за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, ОСОБА_18 , надати можливість батьку проводити спільний відпочинок з дитиною протягом 20-ти днів у літній період та 10-ти днів у зимовий період з метою оздоровлення дитини;

- зустрічі проводити із обов`язковим урахуванням стану здоров`я дитини, її інтересів та потреб. Після проведення зустрічей, батьку вчасно приводити дитину до місця проживання матері дитини.

Встановити, що протягом шести місяців з дня набрання Рішенням законної сили, зустрічі батька з дитиною, відповідно до визначеного цим Рішенням порядку, здійснюються у присутності матері дитини.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового Рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового Рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2026 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова