ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 січня 2026 року

м. Харків

справа № 643/18463/25

провадження № 22-ц/818/1479/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2025 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 , в якому просив визнати, укладений 28.10.2024 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , договір купівлі-продажу квартири ( АДРЕСА_1 ), серія та номер 211, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Антиповою І.В. згідно із рішенням індексний номер: 75773508 , запис про право власності № 57298040 недійсним; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати запис про право власності № 57298040 на квартиру АДРЕСА_1 , загальної площі 25,9 кв.м. , житлова площа 13,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, за ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог, позивач зазначає, що на усунення недоліків, ним подана довідка ОК-5 з Пенсійного фонду про його майновий стан та довідка з податкової інспекції, згідно яких, він не має доходів з листопада 2024 року та не має фінансової можливості сплатити судовий збір в розмірі 3000 грн., що суд не взяв до уваги.

Також не погоджується з висновком суду щодо того, що в його позовній заяві не конкретизовані вимоги пункту третього його позову. Зазначає, що у другому пункті його позовної заяви зазначено про його вимогу: визнати, укладений 28.10.2024 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири ( АДРЕСА_1 ), серія та номер 211, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Антиповою І.В., згідно рішенням індексний номер 75773508, запис про право власності №57298040, - недійсним. А отже, третій пункт його позову, фактично дублює другий пункт його позову, а саме: про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що відносини, які виникли між ним та КБ «Приватбанк», регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому, згідно ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільнені від сплати судового збору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість повернення позовної заяви позивачу як не поданої, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 такою, що не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, встановленої ухвалою суду від 31.10.2025 року.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою суду від 31.10.2025 року позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору на залишено його позовну заяву без руху, з встановленням строку для усунення вказаних в ній недоліків, а саме сплати судового збору та уточнення позовних вимог.

Станом на 13.11.2025 року позивачем вказані в ухвалі від 31.10.2025 недоліки не усунуті, натомість, подано на виконання даної ухвали суду заяву, в якій позивач просив відкрити провадження у справі, додавши довідку ОК-к з Пенсійного фонду.

Оскільки вимоги, передбачені ст.ст.175, 177 ЦПК України, позивачем виконані не були, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання позовної заяви неподаною, та повернення її позивачу.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частинною 3 ст. 185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Звертаючись з позовною заявою, позивачем одночасно було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, в обґрунтування якого, посилаючись на норми ст. 8 Закону України «Про судовий збір», позивач просив відстрочити сплату судового збору, у зв`язку з відсутністю доходів та фактичної можливості сплатити судовий збір, посилаючись на відсутність доходів, станом на 17.10.2025, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2025 року клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору залишено без задоволення, з огляду на те, що даних про інвалідність, неможливість працевлаштування, наявність іншого майна, позивачем не зазначено та до клопотання не додано, а лише надано копію відомостей з Державного реєстру платників податків від 17.10.2025. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання та залишення позовної заяви без руху, з встановленням строку, протягом якого позивачу необхідно усунути, вказані в ній недоліків, а саме сплати судового збору в розмірі 2906, 88 грн. та уточнення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали від 31.10.2025 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем 13.11.2025 було подано заяву, в якій він, посилаючись на вимоги ст. 8 Закону України «Про судовий збір», просить відкрити провадження, з огляду на відсутність у нього доходів з 01.10.2024 року та неможливість сплатити судовий збір.

Судова колегія зазначає, що судом за наслідком розгляду клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, було відмовлено в його задоволенні та вказано про необхідність сплати судового збору за відсутності підстав для відстрочення від сплати судового збору.

Обов`язок позивача надати суду документи, що підтверджують сплату судового збору передбачений вимогами ст.177 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.136 ЦПК України, передбачено право суду відстрочити, розстрочити сплату судового збору, зменшити розмір судових витрат або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Підставою для відстрочення сплати судового збору чи звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану особи, яка, у свою чергу, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. В іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Для звільнення від сплати судового збору заявник має довести існування фінансових труднощів та такого майнового стану, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.

Суд враховує, що Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку Суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас за змістом пункту 1 статті 8 Закону № 3674-VI документи про майновий стан мають містить інформацію, на підставі якої суд може встановити відсоткове співвідношення розміру судового збору до річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

В даному випадку, суд першої інстанції, розглянувши клопотання позивача про відстрочення судового збору, вважав відсутніми підстави для задоволення такого клопотання, тому, відмовив у його задоволенні та надав позивачу строк для сплати судового збору.

Разом з тим, документів, що підтверджують сплату судового збору у визначеному судом розмірі, у встановлений судом строк, позивачем суду надано не було.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для визнання неподаною позовної заяви та її повернення позивачу, враховуючи, що станом на 13.11.2025 року, позивачем не були виконані вимоги, передбачені ст.ст.175, 177 ЦПК України, та не сплачено судовий збір, на підставі вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

При цьому, слід зазначити, що повернення позовної заяви не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду із позовом.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року, право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що підстав для залишення позовної заяви без руху для конкретизації позовних вимог не було. Позовні вимоги викладені зрозуміло і чітко. А остаточне визначення позовних вимог відбувається під час підготовчого провадження. Проте, зазначене порушення не призвело до постановлення помилкової ухвали. Висновок суду про наявність підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу у зв`язку із несплатою судового збору відповідає вимогам закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом було відстрочена сплата судового збору за подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу, до ухвалення судового рішення, з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2025 року, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід Держави судовий збір, за подання апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2025 року, в розмірі 605 (шістсот п`ять ) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова