ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/513/26Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіВасиленко Л.І., Карпенко О.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Кузьменка В.С. на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.12.2025 (повний текст складено 30.12.2025, суддя в суді першої інстанції Булгакова Г.В.) про повернення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Агроцентр-Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

у грудні 2025 року ТОВ «Консалтингова компанія «Агроцентр-Україна» звернулося до суду з позовною заявою, якою просило стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 203 957,69 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2025 позовну заяву у справі залишено без руху з підстав того, що позивачем додано копії письмових пояснень від 17.08.2025 неналежної якості, через що суд позбавлений можливості їх дослідити.

На виконання цієї ухвали суду першої інстанції представником позивача адвокатом Кузьменко В.С. до суду подано 23.12.2025 заяву про усунення недоліків з додатками, зокрема, копіями схеми місця ДТП та пояснень.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.12.2025 позовну заяву у справі визнано неподаною та повернуто позивачу, оскільки судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача (фізичної особи) ОСОБА_1 зареєстрованого електронного кабінету. При цьому, надавши суду якісні копії письмових пояснень від 17.08.2025, представник позивача не надав жодних доказів того, що ці ж самі якісні копії були направлені на адресу відповідача. Тому, невиконання вимог суду щодо надання доказів надсилання документів відповідачу свідчить про невиконання ухвали суду від 19.12.2025 у повному обсязі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача адвокат Кузьменко В.С. через систему «Електронний суд» подав 06.01.2026 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на передчасність оскаржуваної ухвали та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду. В обґрунтування вказано на те, що позивачем було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху. При цьому, оскаржувана ухвала від 19.12.25 не містила зазначення таких недоліків позовної заяви як отримання неякісних копій зазначених пояснень відповідачем та не встановлювала спосіб усунення недоліків у вигляді доведення суду факту того, що відповідачем отримані відповідні документи належної якості.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даному випадку оскаржується ухвала про повернення позовної заяви позивачеві, яка зазначена в пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу (форма та зміст позовної заяви та документи, що до неї додаються), протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 статті 185 ЦПК України встановлено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. При цьому підставою для такого рішення може бути недодержання позивачем вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви, а також документів, що до неї додаються.

Одночасно частинами 2, 4, 5 статті 95 ЦПК України, яка регламентує вимоги до письмових доказів, встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Повертаючи позовну заяву у справі, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що надавши суду якісні копії письмових пояснень від 17.08.2025, представник позивача не надав жодних доказів того, що ці ж самі якісні копії були направлені на адресу відповідача.

Однак апеляційний суд вважає, що зазначені судом причини повернення позовної заяви у даному випадку не можуть слугувати підставою для її повернення позивачу та є помилковими з огляду на те, що позовна заява була залишена без руху з підстав надання позивачем копій пояснень неналежної якості та неможливості їх дослідження, натомість суд вважав позовну заяву неподаною та повернув її позивачу, оскільки представник позивача не надав жодних доказів того, що ці ж самі якісні копії були направлені на адресу відповідача.

Таким чином підставами повернення позовної заяви стали інші ніж зазначені в ухвалі про залишення її без руху, за умови усунення недоліків представником позивача, вказаних в ухвалі суду від 19.12.2025. При цьому, суд першої інстанції повторно не залишив позовну заяву без руху для усунення недоліків з інших підстав.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що зауваження щодо неналежного оформлення доказів стосується питання їх оцінки, яке при прийнятті рішення про відкриття провадження у справі судом не вирішується.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Церква села Сосулівка проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об`єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. «Беллет проти Франції», рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36).

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Суд першої інстанції в цій справі помилково та необґрунтовано вказав про наявність таких недоліків у позовній заяві, які б свідчили про неможливість відкриття провадження за нею. Залишення без руху, а тим більше повернення позовної заяви з підстав, викладених судом, є порушенням вимог процесуального законодавства, адже, як зазначалося вище підставами повернення позовної заяви стали інші ніж зазначені в ухвалі про залишення її без руху, за умови усунення недоліків представником позивача, вказаних в ухвалі суду від 19.12.2025. При цьому, суд першої інстанції повторно не залишив позовну заяву без руху для усунення недоліків з інших підстав.

Таким чином суд першої інстанції формально віднісся до застосування норм процесуального закону та прийшов до помилкового висновку про повернення позову з вищевказаних підстав.

Апеляційний суд додатково враховує, що долучені позивачем копії документів дають змогу встановити зміст спірних правовідносин, а саме їх сторони, обсяг прав та обов`язків їх учасників. При цьому суду для огляду має бути надано оригінали відповідних доказів при розгляді справи по суті.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6), апеляційний суд вважає, що постановлена Придніпровським районним судом м. Черкаси від 30.12.2025 ухвала про повернення позову підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.12.2025 про повернення позовної заяви у даній цивільній справі скасувати.

Матеріали даної цивільної справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення, подальшому провадженню не перешкоджає та касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 10.02.2026.

Суддя-доповідач

Судді