Справа № 453/1860/25
№ провадження 2/453/146/26
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

04 лютого 2026 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясінського Ю.Є.,

секретаря судових засідань Гринюк Л.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

в с т а н о в и в:

03 листопада 2025 року до суду звернувся директор ТзОВ «Фінпром Маркет» Ґедзь О.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики №1888547 від 15 березня 2021 року в розмірі 20 328 гривень та понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 березня 2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики №1888547 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого відповідачу було надано у позику грошові кошти у розмірі 6000 гривень, строком на 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1, 99% в день.

Між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» 26 жовтня 2021 року укладено договір факторингу №2610, згідно з яким останнє, серед інших, отримало право вимоги за договором позики №1888547 від 15 березня 2021 року.

Крім того, 03 квітня 2023 року ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТзОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 030423-ФК, згідно з яким останнє отримало право вимоги до боржників, в тому числі, за договором позики №1888547 від 15 березня 2021 року. Відповідно до реєстру прав вимог до даного договору факторингу ТзОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20328,80 гривень, з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14328 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідач умови договору не виконав, кошти у встановлений договором строк не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Ухвалою судді від 10 листопада 2025 року, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з визначенням дати судового засідання 16 грудня 2025 року.

Позивач - ТзОВ «Фінпром Маркет» скерував до Сколівського районного суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним повідомленим про час та місце засідань суду, не скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на позов, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, що в силу вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Частиною 1 ст. 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5ст. 279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд зазначеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши зібрані докази, постановляючи рішення, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 15 березня 2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1888547, який підписано цифровим підписом позичальника в електронній формі, правила якого йому роз`яснено та розміщені на офіційному сайті.

Відповідно до умов договору відповідачу було надано позику в сумі 6 000 грн., строком на 30 днів, процентна ставка 1, 99% (фіксована) в день, орієнтована загальна річна процентна ставка 215,35%, а орієнтована загальна вартість позики 7062 грн., що підтверджується копією договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1888547.

Факт надання відповідачу обумовленої договором суми грошових коштів належним чином документально підтверджена копією платіжної інструкції та довідкою ТзОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» вих. КД-000055851/ТНПП від 02 жовтня 2025 року, які містяться в матеріалах справи.

Між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» 26 жовтня 2021 року укладено договір факторингу №2610, відповідно до умов якого останнє набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників в межах суми заборгованості за кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру боржників ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за договором позики № 3362537 від 07 січня 2021 року, що документально підтверджено витягом з реєстру прав вимоги від 21 червня 2021 року.

Між ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТзОВ «Фінпром Маркет» 03 квітня 2023 року укладено договір факторингу №030423-ФК про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив, шляхом продажу, права вимоги новому кредитору за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № №1888547 від 15 березня 2021 року, що підтверджується копією договору, реєстром боржників, актом зарахування вимог.

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 1047 ЦК України, Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а також Закону України "Про електронні довірчі послуги", передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п.12 п.1 ч.1Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Як вбачається з матеріалів справи, договір позики №1888547 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 15 березня 2021 року підписано сторонами договору, в тому числі відповідачем, шляхом накладення електронних підписів з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено обов`язок боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права нового кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти його вимог.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 та постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 681/44/15-ц.

Крім того, суд враховує, що за положеннями ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частинами 1 і 2ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються фінансовою компанією, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим фінансова компанія має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1888547, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В свою чергу, відповідачем не належним чином виконано свої обов`язки перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», внаслідок чого виникла вищезазначена заборгованість.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 2 договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № №1888547 сторонами погоджено суму позики - 6 000 грн., строк позики - 30 днів, процентну ставку - 1, 99% (фіксована) в день, орієнтовану загальну річну процентну ставку 215,35 %.

Таким чином, з відповідача на користь позивача, окрім 6000 грн. заборгованості за основною сумою боргу, підлягають стягненню відсотки за користування кредитом протягом 30 днів за відсотковою ставкою, визначеною договором в розмірі 1,99 %, в день що складає 3582 грн.: 6000 грн. (борг) х 1,99% (за один день користування кредитом) х 30 днів.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно достатті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно достатті 625 ЦК України урозмірі, встановленому законом або договором.

Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Отже, право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися після спливу визначеного договором строку позики, тобто після 14 квітня 2021 року (30 днів з дати зарахування коштів на рахунок відповідача), тому позовна вимога про стягнення з відповідача нарахованих за користування кредитом поза межами строку дії договору прострочених процентів за користування позикою задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог;інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Верховний Суд у постанові від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 роз`яснив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19.

З урахуванням викладеного вище, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відтак, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 20 328,20 грн. заборгованості, в той же час суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №1888547 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) в розмірі грн. 9582, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1138, 52 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2115 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 526, 1049-1054 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики №1888547 від 15 березня 2021 року в розмірі 9582 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дві) грн, з яких: 6 000 (шість тисяч) грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3582 (три тисячі п`ятсот вісімдесят дві) грн. сума заборгованості за відсотками.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» 1138 (одна тисяча сто тридцять вісім) грн. 52 коп. судового збору та 2115 (дві тисячі сто п`ятнадцять) грн. на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається безпосередньо до Сколівського районного суду Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» місцезнаходження: вул. Стельмаха, Михайла, 9 А, офіс 204, м. Ірпінь, Київська область, 08200, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Ю.Є. ЯСІНСЬКИЙ