ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м.Суми

Справа №591/7261/24

Номер провадження 22-ц/816/255/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Петен Я. Л. , Черних О. М.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2025 року в складі головуючого судді Ніколаєнко О.О., постановленої у м. Суми, повний текст якої складено 16 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні.

Просила суд встановити факт, що її син неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично перебував на утриманні її померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка ОСОБА_7 .

В обгрунтування заяви зазначила, що з дня укладення шлюбу вона спільно з чоловіком виховували сина заявниці від першого шлюбу. Її чоловіка було призвано до лав ЗСУ у зв`язку з мобілізацією. ІНФОРМАЦІЯ_3 він загинув під час захисту Батьківщини. Встановлення факту перебування сина на утриманні чоловіка їй необхідно для подання документів до ТЦК для отримання допомоги на дитину через смерть чоловіка.

Ухвалою Зарічного районного суду м.. Суми від 10 квітня 2025 року клопотання ОСОБА_3 - законного представника ОСОБА_2 задоволено. Залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту перебування неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Роз?яснено ОСОБА_1 , що вона має право подати позов на загальних підставах в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що заявляючи про наявність спору про право з приводу спадщини, законні представники не вчинили при цьому жодних дій щодо реалізації свого права спадкування, зокрема щодо його формального визначення шляхом звернення до нотаріуса та отримання свідоцтва про право на спадщину, встановлення спадкової маси тощо, натомість лише зазначили про те, що остання є такою, що прийняла спадщину. При цьому, суд першої інстанції взагалі не з`ясував чи оспорює вона, як представник малолітнього ОСОБА_6 право на спадкування ОСОБА_2 , не встановив коло спадкоємців та їх черговість спадкування за законом.

Зазначає, що подаючи заяву про встановлення факту перебування на утриманні, вона чітко зазначила мету встановлення даного факту, а саме: встановлення необхідно їй для подання документів до ТЦК для отримання допомоги на дитину через смерть її чоловіка, оскільки лише діти померлого та неповнолітні особи, які перебували на його утриманні мають право на таку допомогу і без встановлення факту перебування її дитини на утриманні її померлого чоловіка, вона наразі не має змоги подати відповідні документи до ТЦК від малолітнього ОСОБА_6 . В інший спосіб підтвердити вказане право документально, окрім як судовий, вона не має можливості. Іншої мети для встановлення вказаного факту вона не має.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 учасники справи не подали.

Клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Бєломар К.О. про відкладення розгляду справи у зв`язку із наданням відзиву на апеляційну скаргу задоволенню не підлягає, оскільки подання відзиву є реалізацією процесуальних прав, а не перешкодою для розгляду справи і не належить до поважних причин неявки чи необхідності вчинення дій, що унеможливлюють розгляд справи у судовому засіданні.

Учасники справи, крім ОСОБА_1 , повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.

ОСОБА_1 не заперечувала проти розгляду справи без її представника ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої, ухвалюючи судове рішення про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 , на підставі встановлених обставин справи, виходив з того, що факт, про встановлення якого просить заявниця, не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки із наявних матеріалів справи встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами заявниці, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного провадження (загального або спрощеного) та окремого провадження.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України).

Пунктом 5 частини 2 статі 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Глава 6 Розділу 4 ЦПК України, а також постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії.

Так, факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21.

Як регламентовано статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;- гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Суд першої інстанції встановив, що загиблий ОСОБА_7 перебував у шлюбі із заявницею, мав з нею спільну дитину, а також у заявниці є син від іншого шлюбу. Крім того, у ОСОБА_7 є неповнолітня донька від іншого шлюбу - ОСОБА_9 , інтереси якої у даній справі представляє її законний представник, мати ОСОБА_3 . У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 заперечувала проти встановлення зазначеного факту з підстав недоведеності перебування сина заявниці на утриманні ОСОБА_7 , отже встановлення факту про який просить ОСОБА_1 у заяві може вплинути на права та обов`язки інших спадкоємців, у тому числі щодо отримання виплат, пов`язаних із загибеллю військовослужбовця, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що син позивача - ОСОБА_10 має батька, який не позбавлений батьківських прав. Тому, у даній справі наявний також спір про право щодо участі батька дитини у матеріальному забезпеченні (утриманню) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманню, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявниця, не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки із наявних матеріалів справи встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Колегія суддів вважає, що судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2026 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Я. Л. Петен

О. М. Черних