Справа №760/3624/25 2/760/6325/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Негари А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

11 лютого 2025 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 20 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 28 грудня 2011 року. Від шлюбу з відповідачем мають дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 28 грудня 2011 року). Оскільки дитина проживає із нею та знаходиться повністю на її утриманні, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 лютого 2025 року головуючим суддею у справі визначено Верещінську І.В.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.02.2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

12.03.2025 року на виконання Ухвали суду надійшла заява про усунення недоліків позову.

Ухвалою від 21 березня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу відповіді на відзив.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився.

28.04.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що відповідач перераховував значний період часу позивачу грошові кошти добровільно, як матеріальну допомогу у т.ч. на лікування позивача, але не як аліменти на утримання неповнолітнього сина. На даний час він також продовжує надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі від 3 000 до 5 000 грн. щомісячно, які він передає готівкою синові.

Вказує, що відповідач наразі офіційно працює на посаді директора ТОВ «Лікувально-діагностичний Центр Міжнародного інституту Біологічних систем - Одеса» та отримує заробітну плату, з якої відраховуються податки та інші обов?язкові платежі. Заробітна плата відповідача згідно довідки підприємства складає 23 985, 50 грн. станом на січень 2025 року. Інших джерел доходу у відповідача немає. Таким чином, єдиним джерелом доходу відповідача є офіційна заробітна плата, яку він отримує на підприємстві.

Не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами твердження позивачки щодо ухилення відповідача від обов`язків утримання дитини. Як зазначає позивачка, вона разом з неповнолітнім сином переїхала і проживає у м. Одесі. Відповідач теж проживає у м. Одесі, в зв?язку з чим він має змогу і зустрічається з сином, а також надає матеріальну допомогу на його утримання та допомогу у його вихованні.

Посилається на те, що позивач забезпечена житлом, у її власності є квартира у м. Києві - за місцем її реєстрації та реєстрації неповнолітнього сина. Крім того, у володінні позивачки залишилися ще дві квартири у м. Києві та Київській області, зокрема - двокімнатна квартира загальною площею 58.74 кв. за адресою АДРЕСА_1 та двокімнатна квартира загальною площею 65,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 . Крім того, у її власності також є особиста квартира по АДРЕСА_3 . Разом з тим, у відповідача відсутнє житло і він вимушений винаймати житло для проживання у м. Одесі, так як він працює у м. Одесі. Слід звернути увагу на те, що позивачка переїхала у м. Одеса та мешкає у найманому житлі без об`єктивної на те причини, а отже, вважає її вимоги щодо необхідності компенсації витрат на наймання житла є безпідставними та необґрунтованими.

Після припинення шлюбних відносин з позивачем у відповідача склалися нові відносини з ОСОБА_4 , з якою він перебуває у цивільному шлюбі, якій неможливо офіційно оформити через те, що шлюб з позивачем не розірвано. Наразі цивільна справа про розірвання шлюбу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 (№ 760/30285/24) перебуває у провадженні Солом?янського районного суду та призначена до розгляду на 30.04.2025. На даний час жінка відповідача - ОСОБА_4 є вагітною та перебуває на обліку в жіночій консультації № 4 об`єднання 1 пологового будинку м. Одеси, що підтверджується відповідною довідкою лікаря. Крім того, разом з ОСОБА_4 та відповідачем проживають її неповнолітні діти 2010 та 2013 року народження від іншого шлюбу, на утримання яких їх рідний батько не сплачує аліменти і тому діти фактично перебувають на повному утриманні відповідача.

Підсумовуючи викладене просить суд позов задовольнити частково, а саме, стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 28 грудня 2011 року, актовий запис № 2395 (а. с. 4).

Від шлюбу у сторін є дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 18 липня 2017 року, виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 5).

Згідно розписок від 01.11.2024, 01.12.2024, 01.01.2025, 01.02.2025, 01.03.2025 укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вбачається, що позивач кожного місяця платить за оренду квартири за адресою: АДРЕСА_4 по 9 000 грн. (а.с. 29-33).

Згідно платіжних інструкцій від 06.01.2025, 20.02.2025 вартість житлово-комунальних послуг складає 1959,34 грн. (а.с. 34-38).

Як вбачається з довідки від 05.03.2025 року Спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи олімпійського резерву «Динамо» плавання ОСОБА_3 займається плаванням у тренера-викладача Басова О.С. (а.с. 39). В підтвердження витрат на заняття плаванням надано вартість однієї години спортивних послуг плавального басейну від 01.03.2025 року (а.с. 40).

Як вбачається з письмової розписки від 28.03.2025 власник фітнес-клубу «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_8 - ОСОБА_3 є відвідувачем даного клубу (а.с. 41), вартість послуг підтверджується абонементом клуба та квитанцією від 27.02.2025,07.03.2025 року (а.с. 42-44).

Згідно довідки Одеського ліцею № 122 від 28.02.2025 року № 103 ОСОБА_3 навчається в 7-Б класі (а.с. 45).

Як вбачається з листа Державної податкової служби України (ДПС) № 1662215/99-00-12-04-02-05 від 28.10.2025 року, додатком до якого є відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів за період з жовтня 2022 року по вересень 2025 року у період з січня 2024 по грудень 2024 дохід відповідача після сплати податків складає 488 890,99 грн. та в період з січня 2025 по вересень 2025 дохід відповідача складає 376 296,78 грн. З листа Державної податкової служби України (ДПС) № 18821/5/9-00-12-04-02-05 від 30.12.2025 року вбачається, що дохід відповідача після сплати податків в період з січня 2025 по листопад 2025 складає 400 890,62 грн.

В обґрунтування позову позивач стверджує, що після того як вони з відповідачем припинили подружні стосунки, дитина проживає разом із нею та повністю перебуває на її утриманні. Зазначає, що за вересень та жовтень 2025 року відповідач перераховував в добровільному порядку кошти в сумі 10 000 грн., за листопад місяць 15 000 грн. Проте, вважає даних коштів недостатньо, оскільки вони проживають в орендованій квартирі, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 20 000 грн.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Окрім того, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати своїх дітей. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Крім того, необхідно звернути увагу на положення ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, відповідно до яких доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також те, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Окремо необхідно звернути увагу, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст.191 СК України).

Щодо твердження відповідача про те, що у позивача є квартира у місті Києві, проте вона проживає в Одесі в орендованій квартирі, судом зазначається наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, наявність квартири у матері чи батька не звільняє іншого з батьків від обов`язку утримувати дитину. Стаття 141 Сімейного кодексу України прямо вказує, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Це означає, що фінансовий тягар утримання дитини має розподілятись справедливо.

Рівність прав та обов`язків щодо дітей передбачена також ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Щодо заперечень відповідача проти вказаного в позову розміру аліментів у зв`язку із тим, що його цивільна дружина перебуває у стані вагітності, судом зазначається наступне.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів.

Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

А отже, судом не приймаються до уваги дані твердження відповідача, оскільки вони не свідчать про погіршення майнового стану відповідача.

Щодо твердження відповідача про те, що він також утримує двох дітей своєї цивільної дружини, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, відповідачем не доведено належними, допустимими, достовірними доказами, що у дітей цивільної дружини немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер. Також, не доведено поважність причин того, чому батько цих дітей не може надавати їм матеріальної допомоги чи не надає такої.

Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги потреби дитини та матеріальне становище платника аліментів, керуючись тим, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, у твердій грошовій сумі у розмірі 9 000 грн.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 142, 206, 263-265, 274-279, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 ) аліменти на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 9 000 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 11 лютого 2025 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) на користь держави судовий збір в сумі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежів за один місяць.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Верещінська