Справа № 204/5011/25
Провадження № 2/204/296/26
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

14 січня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р.

представника позивача Скочко О.А.

представник відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє представник Скочко Ольга Анатоліївна (адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 ) до Дніпровської міської ради (адреса місця знаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75) про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до до Дніпровської міської ради про встановлення факту, спільного проживання та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування позову посилається на те, що у 1980 роках він познайомився із ОСОБА_3 , з яким вони разом працювали та який мешкав за адресою: АДРЕСА_4 та в подальшому став ним опікуватися, оскільки він був самотній. Приблизно у 2017 році позивач переселився до ОСОБА_3 , адже останній потребував догляду, адже йому вже було 90 років і мав певні захворювання, в т.ч. серцево-судинної системи. Саме з того часу вони почали разом мешкати за вищевказаної адреси. Іншіх родичів у ОСОБА_3 не було, тому позивач для нього був єдиною родиною. Мешкаючи у квартирі позивач робив там косметичний ремонт, купував побутову техніку, ліки, їжу та одяг ОСОБА_3 , доглядав за ним, лікував, вони вели спільне господарство, спільно харчувалися, пенсії остннього не вистачало навіть на ліки і гідне життя. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартириза адресою: АДРЕСА_4 , яка останньому належала на підставі свідоцтва про право власності від 16.02.1994. Спадкоємців, які б мали право прийняти спадщину, крім позивача не має. Позивач звернувся до нотаріуса, але постановою від 30.07.2024 йому було відмовлено, через ненадання достатніх доказів на підтвердження факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю. Встановлення факту спільного постійного проживання зі спадкодавцем має для позивача суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав, тому він змушений звернутися до суду. Ухвалою судді від 14.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.10.2025 Протокольною ухвалою суду від справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Скочко О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав зазначених у позові та просила задовольнити їх. Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, 16.05.2025 надав відзив на позов та просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав наведених у відзиві, вважає, що позивачем не доведено та не надано належних доказів з метою підтвердження зазначеного факту . Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив суду, що знайом з позивачем тривлий час, вони разом працювали у лікарні, він слюсарем, а ОСОБА_5 водієм на швидкій. Йому відомо що ОСОБА_5 опікувався дідом ОСОБА_6 , який мешкав за адресою : АДРЕСА_4 . Оскільки ОСОБА_6 був самотній, хворів ОСОБА_5 , який підтримував з останнім дуже теплі відносини, у 2017 році переїхав до діда, та почав з ним мешкати. Піклувався про діда, виклиав йому лікарів, возив до лікарні, купував їжу, ліки. Свідок допомогав ОСОБА_5 робити ремонт у цій квартирі, постйно навідувався. ОСОБА_7 був самотній, а з ОСОБА_8 вони тісно спілкувалися, жили дружно .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що працює у поліклініці на залізничному транспортістршою медичною сестрою. Знайома з позивачем тривлий час, оскільки вони разом працювали у лікарні. ОСОБА_5 працював водієм на швидкій. Повідомила суду, що ОСОБА_5 доглядав за дідом ОСОБА_6 , який був самотній, дітей та інших родичів не мав. ОСОБА_3 уклав декларацію з сімейним лікарем та перебував на обліку у їх лікарні, раніше часто бувала за цією адресою, ставила діду крапельниці, а також з лікарем виїзжали на виклик, за адресою, де мешкав ОСОБА_10 . Також ОСОБА_5 привозив ОСОБА_11 до лікарні, піклувався про нього. Починаючи з осени 2017 року ОСОБА_5 переїхав до діда, оскільки останній потребував сторонньої допомоги, а родичів у нього не було, і ОСОБА_8 за ним доглядав, турбувався, опікувався ним. Токож їй відомо, що ОСОБА_5 робив ремонт у цій квартирі, а її чоловік допомагав йому по господарству, крім того позивач купував та готував їжу, ліки, сплачував комунальні послуги, міняв вкна, проводив ремонтні роботи. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно приписів ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Так позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однією сім`єю на протязі п`яти років та визнати за ним право власності, оскільки він не може оформити своїх спадкових прав. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дніпрі у віці 94 роки помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.01.2024, а також лікарським свідоцтвом про смерть№213 (а.с.8). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири двокімнатної квартири, загальною площею 24,1 кв.м. та житловою площею 15,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала померлому ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.02.1994, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно розпорядження №8/49-94, зареєстровано КП «ДМБТІ та записане в реєстрову книгу №159 за реєстровим №45 (6-7, 10). Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, а також листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 07.02.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 04.09.1990 та з реєстраційного обліку не знятий. Інші зареєстровані за даною адесою- відсутні (а.с.11-12). 01.02.2024 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Красота Т.О. за заявою ОСОБА_2 від 01.02.2024 заведена спадкова справа №7/2024 до майна померлого ОСОБА_3 , яка зареєстрована у спадковому реєстрі під №4053647(а.с.122-137). Своє право на успадкування за законом ОСОБА_2 обґрунтовує проживанням однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 . Із акту складеного мешканцями будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , які були допитані у якості свідків в судовому засіданні вбачається, що за вищевказаною адресою декілька десятиліть мешкав ОСОБА_3 , восени 2017 до нього заселився ОСОБА_2 , який після смерті ОСОБА_3 залишився там мешкати без реєстрації. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Красота Т.О. від 30.07.2024 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 з тих підстав, що останнім не підтверджено факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не надано рішення суду. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не може бути доказом того, що позивач не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею та оцінені судом. Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У постанові Верховного Суду у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зроблено висновок, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі положень статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю». До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Встановлення факту спільного постійного проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 породжує для нього відповідне право на спадкування відповідно до ст.1264 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї, а також листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 07.02.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 04.09.1990 та з реєстраційного обліку не знятий. Інші зареєстровані за даною адесою відсутні (а.с.11-12). Також позивачем надано ряд квитанцій про сплату комунальних послуг, придбання товарів домашнього обіходу, укладання договору про виконання робіт по встановленню натяжної стелі від 02.10.2017 де замовником виступає позивач за адресою: АДРЕСА_4 , а також докази щодо витрат на поховання ОСОБА_3 ( а.с.14-70).

Крім того, факт спільного проживання, ведення спільного господарства, здійснення купівлі продуктів та товарів позивача з померлим підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 . Суд звертає увагу, що окрім ОСОБА_2 інші не зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадкового майна після смерті ОСОБА_3 . Таким чином ОСОБА_2 є єдиною особою, який висловив бажання прийняти спадкове майно після померлого ОСОБА_3 . Представник відповідача не спростував обставин вказані свідками в суді . При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов, оскільки вони є явно необґрунтованими, оскільки будь-яких заперечень при цьому щодо підтвердження факту, який просив встановити позивач, представником Дніпровської міської ради не наведено та відповідних доказів не надано та спростовуються вище встановленими обставинами справи.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги пояснення свідків, та досліджені докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання позивача ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання за ОСОБА_14 у порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_3 , а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.1216-1218,1258,1268-1270,1296,1297 ЦК України, Пленум ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , починаючи з 2017 року по день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: за адресою: АДРЕСА_4 . Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , (адреса проживання: АДРЕСА_1 );

Представник позивача - Скочко Ольга Анатоліївна (адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 );

Відповідач Головне управління національної поліції в Донецькій області, , (місце знаходження: 85302, Покровський район, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, буд. 7);

Відповідач Дніпровська міська рада, , (адреса місця знаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75);

Представник відповідача Чудновський Антон Олександрович (адреса місця знаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75).

Суддя: С.В.Чудопалова