У Х В А Л А

10.02.2026 Справа №607/1787/26 Провадження №2-з/607/14/2026

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Дудченко Ю. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивача адвоката Кметика Віталія Ярославовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківська Тетяна Іванівна про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківська Тетяна Іванівна про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Представник позивача адвокат Кметик В.Я. звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, шляхом заборони приватному нотаріусу Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківській Т.І. вчиняти дії щодо видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її сина ОСОБА_3 .

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 позивач звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу), однак ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.12.2025 у справі № 607/20180/25 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишено без розгляду та роз`яснено заявниці, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Водночас, 15.10.2025, як єдиний спадкоємець першої черги, відповідач ОСОБА_2 подала заяву про прийняття всього спадкового майна, яке входить до складу спадщини, де б воно не було і з чого воно б не складалося, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_3 .

Враховуючи час відкриття спадщини, та строк видачі свідоцтва про право на спадщину, після 09.03.2026 відповідач отримає свідоцтво про право на спадщину, до якого, серед іншого, будуть включені спірні об`єкти нерухомого майна, щодо яких вирішується спір в межах даної цивільної справи № 607/1787/26.

Зазначена обставина істотно ускладнить, а то й унеможливить виконання рішення суду у даній справі, у випадку задоволення позову ОСОБА_1 .

Таким чином, заборона нотаріусу видавати відповідачу свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , до набрання законної сили рішенням у даній справі, є необхідним, обґрунтованим і пропорційним заходом забезпечення позову, без вжиття якого існує реальний ризик істотного ускладнення або фактичної неможливості виконання майбутнього судового рішення у цій справі про поділ майна. Застосування такого заходу забезпечує баланс інтересів сторін, зберігає спірне майно у незмінному правовому стані та гарантує ефективність судового захисту.

У зв`язку із цим, заявник вважає, що слід вжити вказані заходи для забезпечення позову.

Перевіривши та дослідивши заяву та письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до пункту другого частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії; заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до статей 2, 7, 39 Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Частиною четвертою статті 42 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа.

Крім того, пунктами 3, 4 глави 2 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, також встановлено, що за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Відкладення або зупинення вчинення нотаріальних дій здійснюється на підставі чинного законодавства.

Тобто, зазначеними вище Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено позасудовий спосіб недопущення порушення та ефективний захист прав позивача в частині недопущення видачі свідоцтв про право на спадщину, яка відкрилась після померлого спадкодавця, до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Суд зазначає, що за наявності спору щодо спадкового майна спадкодавця, нотаріус самостійно зупиняє нотаріальні дії з видачі свідоцтв про право на спадщину будь-кому до вирішення цивільного спору у суді, а тому, правові підстави для забезпечення позову шляхом накладення заборони нотаріусу вчиняти певні дії, відсутні з зазначених вище підстав.

Проте, позивач не позбавлений права звернутися до нотаріуса з відповідною обґрунтованою заявою про зупинення вчинення нотаріальної дії.

Заява про забезпечення позову має бути обґрунтованою, її доводи мають підтверджуватися доказами. Позивач зобов`язаний довести, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має дотримуватися балансу прав та інтересів сторін спору, вживати заходи забезпечення позову лише у разі співмірності вимог заяви вимогам позову та лише за умови дотримання принципу правомірного обмеження прав та інтересів протилежної сторони спору.

Подаючи заяву про забезпечення позову, заявник вказаних положень не врахував, зокрема, не довів належними та достатніми доказами, що невжиття заходів забезпечення позову будь-яким чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду чи порушує права та інтереси позивача.

За таких обставин, з урахуванням завдань цивільного судочинства та забезпечення рівності прав і охоронюваних законом інтересів сторін, застосовані судом види забезпечення позову не є співмірними з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням предмету спору, відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звернувся, відтак суд вважає, що до вказаних правовідносин не може бути застосовано положення п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, а отже заява про забезпечення позову, в порушення вимог ст. 151 ЦПК України, не містить обґрунтування необхідності забезпечення заяви, а також обґрунтування застосування заходу забезпечення заяви, який просить застосувати заявник, а тому, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, а відтак і про відсутність підстав для її задоволення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 151, 153 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника позивача адвоката Кметика Віталія Ярославовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківська Тетяна Іванівна про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою http://court.gov.ua/fair/sud.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду складена та підписана 10 лютого 2026 року.

Головуючий суддя О. М. Вийванко