Провадження №2/756/1140/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Тихої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Косянчук Н.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.05.2018 по 31.10.2021 позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01.11.2021, у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

На виконання вимог діючого законодавства, згідно з яким послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору-приєднання про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

На виконання вимог ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" позивачем на своєму офіційному веб-сайті був опублікований типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Факт отримання споживачем таких послуг свідчить про повне та беззастережне акцептування умов такого договору.

Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та/або централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договорів, оскільки після розміщення повідомлення та договору у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від неї не надходило.

Крім того, позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», отримав право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та/або постачання гарячої води, яка утворилася до 01.05.2018.

Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.07.2025 року становить 176 025,66 грн. та складається із:

- заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 21 988,21 грн., яка утворилась до 01.05.2018;

-інфляційної складової боргу у розмірі 3759,99 грн., 3% річних у розмірі 988,53 грн.;

-заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 1851,75 грн., яка утворилась до 01.05.2018;

-інфляційної складової боргу у розмірі 316,64 грн., 3% річних у розмірі 83,29 грн.;

-заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 25 752,15 грн.;

-інфляційної складової боргу у розмірі 4403,63 грн., 3% річних у розмірі 1157,85 грн.;

-заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 36 505,27 грн.;

-інфляційної складової боргу у розмірі 6242,40 грн., 3% річних у розмірі 1641,18 грн.;

-заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 31 316,31 грн., яка утворилась з 01.11.2021;

-інфляційної складової боргу у розмірі 4343,89 грн., 3% річних у розмірі 1144,22 грн., пені у розмірі 1392,11 грн.;

- заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 25 267,05 грн., яка утворилась з 01.11.2021;

- інфляційної складової боргу у розмірі 3472,79 грн., 3% річних у розмірі 908,28 грн., пені у розмірі 1105,11 грн.;

- заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 517,13 грн.;

- заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 807,40 грн.;

- заборгованості з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 60,48 грн.

У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за спожиті послуги у розмірі 176 025,66 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду.

08.12.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає себе неналежним відповідачем, посилаючись на те, що він не є одноособовим власником квартири АДРЕСА_2 , та йому належить лише 1/12 частки вказаної квартири. Станом на день розгляду справи співвласницею квартири, яка проживає в ній, є ОСОБА_2 , а тому саме вона є споживачем послуг за вказаною адресою. Пояснив, що у його власності перебуває інше нерухоме майно, де він проживає та відповідно сплачує за житлово-комунальні послуги. А тому він не є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, вважає, що позивачем не надано належні докази існування заборгованості, оскільки представником позивача надано лише розрахунок без урахування показників індивідуального лічильника обліку гарячого водопостачання та загальнобудинкового лічильника обліку споживання теплової енергії. Крім того, просив стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Пояснив, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає його мачуха, яка є належним відповідачем у вказаній справі. Також просив застосувати наслідки спливу позовної давності та заперечував проти стягнення штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України та пені, нарахованих під час війни.

Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частини перша та друга статті 15 ЦК України).

За змістом частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «Київтеплоенерго» укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, предметом якого є право вимоги до юридичних, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується: копією договору міни від 19.04.2000, який зареєстрований в реєстрі за № 5с-862; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 3-82.

26.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року №1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на час виникнення спірних відносин) визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

28.03.2018 року у газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Київенерго» як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 14 вказаного Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Підпунктом 1 пункту 19 вказаного Договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк.

Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до перелік житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідач в свою чергу від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялася, не відключалася.

Крім того, постановою судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20 квітня 2016 року справа 6-2951цс15 містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) здійснює КП «Київтеплоенерго».

Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».

Судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачу послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води).

Таким чином, відповідач є споживачем послуг, які надає позивач, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт.

Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №640/18143/16-ц).

У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі №521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Оскільки КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачу за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідача виник обов`язок оплатити ці послуги.

Щодо заперечень відповідача про те, що він не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.

Як було встановлено судом, відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_2 .

Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).

При цьому, суд звертає увагу, що визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є виключним правом позивача.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника.

У постанові Верховного суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання виконує належним чином, здійснює надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, суд звертає увагу, статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Також слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).

У постанові від 02.04.2020 у справі № 757/29813/17-ц Верховний Суд дійшов висновку, що непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності не звільняє останнього, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг

Крім того, суд зазначає, що порядок звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги, затверджений рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 409/1843.

Встановлено, що наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї за період тимчасової відсутності мають право на несплату вартості ненаданих послуг при дотриманні певних умов:

1.1 При тимчасовій відсутності всієї сім`ї: за умов відключення працівниками житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) холодної та гарячої води та опломбування запірних вентилів на вводі у квартиру (приватний будинок) та зняття пломб і відновлення послуг працівниками житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) згідно з письмовою заявою наймача (власника) квартири (приватного будинку).

1.2. При тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї: за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію (Виконавця послуг) та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї.

Винятком є випадки, коли наймач (власник) квартири (приватного будинку) або члени його сім`ї перебувають на стаціонарному лікуванні, санаторно-курортному відпочинку, терміни якого підтверджено лікарняним, путівкою та ін.

Звільнення від оплати здійснюється за період тимчасової відсутності не менше одного місяця. Для звільнення від оплати наймач (власник) квартири (приватного будинку) повинен надати наступні документи: у випадку, передбаченому пунктом 1.1 (При тимчасовій відсутності всієї сім`ї): заяву в житлово-експлуатаційну організацію (Виконавця послуг) про відключення холодної і гарячої води та опломбування запірних вентилів із зазначенням періоду тимчасової відсутності; акт житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) про відключення та опломбування вентилів холодної і гарячої води.

Перерахунок проводиться після відновлення надання послуг, якщо не порушено цілісності опломбування мереж (у випадку передбаченому пункт 1.1).

У випадку передбаченому пунктом 1.2 (при тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї: заяву в житлово-експлуатаційну організацію (до Виконавця послуг) про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування; документ, що підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці (документ повинен містити кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі, бути завірений печаткою); для працюючих - довідку з місця роботи про перебування у відпустці, відрядженні (із зазначенням терміну відпустки, відрядження).

Відповідач не надав суду доказів звернення з відповідною заявою до позивача (надавача послуг) з заявами (повідомленнями) про не проживання у квартирі за період виникнення заборгованості, та бажання припинити отримання послуг (як повністю так і на певний період).

Як встановлено судом з наданих представником позивача розрахунків заборгованості, нарахування за централізоване опалення, теплову енергію здійснювалось на житлову площу квартири, а нарахування заборгованості з централізованого постачання гарячої води за нормативними показниками, оскільки загальнобудинковий та квартирний засоби обліку гарячого водопостачання відсутні.

Отже, нарахування заборгованості за постачання гарячої води здійснювалось за кількістю зареєстрованих за даною адресою осіб.

Особа, яка зареєстрована у квартирі, але фактично там не проживає, зобов`язана сплачувати за комунальні послуги. Це обумовлено тим, що реєстрація (прописка) створює юридичний зв`язок між особою та житловим приміщенням, і, відповідно, обов`язок сплачувати за послуги, які надаються цьому приміщенню.

Інститут реєстрації місця проживання надає право особі проживати в житловому приміщенні за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим, зі слів відповідача вона з 2022 року за власним міркуванням не користується наданим правом на проживання за зареєстрованим місцем.

Правилами реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів №207 від 02 березня 2016 року передбачено, що громадяни України, а також іноземці чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 надає останньому право на користування житловим приміщенням за даною адресою, що кореспондується з його обов`язком по оплаті комунальних послуг, які надаються позивачем за даною адресою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач користується послугами, але не виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з центрального опалення. Свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було.

На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідачів, позивач надав суду розрахунки заборгованості за надані послуги, з яких вбачається, що станом на 31.07.2025 за особовим рахунком № НОМЕР_1 наявна заборгованість у сумі 145 065,75 грн., що складається із: заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 21 988,21 грн., яка утворилась до 01.05.2018; заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 1851,75 грн., яка утворилась до 01.05.2018; заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 25 752,15 грн.; заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 36 505,27 грн.; заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 31 316,31 грн., яка утворилась з 01.11.2021; заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 25 267,05 грн., яка утворилась з 01.11.2021; заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 517,13 грн.; заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 807,40 грн.; заборгованості з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 60,48 грн.

Наведений розрахунок стороною відповідача в ході розгляду справи спростовано не було. Вказаний розрахунок здійснено з урахуванням обсягу наданих/спожитих послуг, опалювальної площі та діючого тарифу. Водночас, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що при розрахунку вказаної заборгованості не були враховані показники індивідуального лічильника обліку гарячого водопостачання, оскільки доказів його встановлення та проходження відповідної повірки відповідачем не надано.

Разом з тим, згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Законом № 540-IX від 30.03.2020 розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України встановлений карантин, який неоднаразово продовжувався, останній раз постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 на строк до 30.06.2023.

Крім того, п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Оскільки з 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка включає в себе: заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 14 464,43 грн., яка утворилась за період з 01.07.2015 по 01.04.2017; заборгованість за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 1013,28 грн., яка утворилась за період з 01.07.2015 по 01.04.2017. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача вказаної заборгованості за період з 01.07.2015 по 01.04.2017 задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до 31.07.2025 трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви такий строк був спочатку продовжений, а потім зупинений вищевказаними Законами.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 129 588,04 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», Кабінетом Міністрів України постановлено про те, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у новій редакції. Основні зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з не оплатою їх стосується виключно територій де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.

Таким чином, враховуючи, що суд відмовив у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості за період з 01.07.2015 по 01.04.2017, а також те, що нарахування штрафних санкцій здійснено позивачем з урахуванням приписів постанови КМУ № 206 від 05.03.2022, тобто за період з 01.01.2024 по 31.07.2025, частковому задоволенню також підлягають вимоги про стягненя з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню наступні штрафні санкції: 3% річних у розмірі 338,27 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 286,67 грн., нараховані у період з 01.01.2024 по 31.07.2025 на суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, яка утворилася у період до 01.05.2018; 3% річних у розмірі 37,71 грн. та інфляційні втрати у розмірі 143,37 грн., нараховані у період з 01.01.2024 по 31.07.2025 на суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого гарячого водопостачання, яка утворилася у період до 01.05.2018; 3% річних у розмірі 1 157,85 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4 403,63 грн., нараховані у період з 01.01.2024 по 31.07.2025 на суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, яка утворилася у період з 01.05.2018 по 31.10.2021; 3% річних у розмірі 1 641,18 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 242,40 грн., нараховані у період з 01.01.2024 по 31.07.2025 на суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води, яка утворилася у період з 01.05.2018 по 31.10.2021; 3% річних у розмірі 1 144,22 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4 343,89 грн., нараховані у період з 01.01.2024 по 31.07.2025 на суму заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії, яка утворилася у період з 01.11.2021 по 31.07.2025; 3% річних у розмірі 908,28 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3 472,79 грн., нараховані у період з 01.01.2024 по 31.07.2025 на суму заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води, яка утворилася у період з 01.11.2021 по 31.07.2025.

Згідно до ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг

У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 129 588,04 грн., 3% річних у розмірі 5 227,51 грн., інфляційних втрат у розмірі 19 892,75 грн., пені у розмірі 2497,22 грн., а всього 157 205,52 грн. є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2704,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).

Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2025 ОСОБА_1 укладений договір № 20112509 про надання правової допомоги/юридичних послуг з ФОП ОСОБА_3 , за яким відповідачем сплачено 17 000,00 грн. і які він просить стягнути у якості витрат на професійну правничу допомогу, яка не є адвокатом.

З урахуванням викладеного у задоволенні клопотання відповідача компенсувати йому витрати на правову допомогу у розмірі 17 000,00 грн. необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у сумі 157 205 (сто п`ятдесят сім тисяч двісті п`ять) гривень 52 копійки; витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 704 (дві тисячі сімсот чотири) гривні 00 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 40538421);

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Тиха