Справа № 465/7803/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1703/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Бойко С.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Підлужного В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюадвоката Шпунта Мар`яна Богдановича, представника ОСОБА_1 , на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 20 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року адвокат Качмар Іван Остапович в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про визнання недійсним кредитного договору, у якій просив в якості забезпечення згаданого позову:

-накласти арешт на наступне нерухоме майно:

oприміщення (магазин салон) загальною площею 114 кв. м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий №3713145 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

oнежитлове приміщення загальною площею 184,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3742661);

oквартиру загальною площею 41,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020);

-заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, наділеним функціями державних реєстраторів, вчиняти будь які реєстраційні дії щодо вищевказаного нерухомого майна;

-заборонити ПАТ «Український інноваційний банк» та іншим фізичним та юридичним особам, державним органам, вчиняти будь які дії щодо вказаного нерухомого майна.

Вимоги заяви обґрунтовувалися тим, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Український інноваційний банк», з участю третьої особи: ОСОБА_2 , про визнання недійсним кредитного договору і на даний час виникла необхідність вжиття заходів забезпечення позову, так як можливі зловживання зі сторони згаданого відповідача, а саме: вчинення дій, які будуть спрямовані на перереєстрацію права власності на предмет іпотеки (а.с. 1-5).

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви представника позивачки про забезпечення позову відмовлено (а.с. 27-29).

Вищезгадану ухвалу оскаржив представник позивачки.

Апелянт просить ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 20 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що «відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не оцінив обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника».

Зазначає, що «враховуючи наявність факту оспорення чинності іпотеки та права відповідача звернення на неї стягнення, співмірність заходів забезпечення позову заявленим вимогам тощо, наявні підстави для вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову, а саме: в частині накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом іпотеки; накладення заборони на вчинення правочинів щодо такого нерухомого майна, із забороною реєстрації за іпотекодержателем права власності на підставі іпотечного застереження» (а.с. 37-42).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року апеляційний розгляд справи було призначено на 01 грудня 2025 року (а.с. 79), однак на клопотання представника позивачки ОСОБА_1 про відкладення (перенесення) розгляду справи (а.с. 89-91) апеляційний розгляд справи було відкладено на 21 січня 2026 року (а.с. 94).

Апелянт та її представник, будучи своєчасно належним чином повідомленими про відкладення апеляційного розгляду справи на 10-30 год 21 січня 2026 року (а.с. 95-99), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Матеріалами справи стверджується та визнається самою позивачкою (апелянтом) ОСОБА_1 те, що заява останньої про забезпечення позову стосується трьох об`єктів нерухомості, власниками двох з яких є інші фізична та юридична особа (а.с. 1-19), що і стало однією з причин для відмови судом першої інстанції ОСОБА_1 у задоволенні вимог її заяви про забезпечення позову.

В той же час, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки оскаржуваної ухвали з посиланням на вище наведену обставину.

Як вбачається з вище наведеного, протягом більше 10-ти років ПАТ "Український інноваційний банк", як іпотекодержатель згаданої квартири, власником якої є ОСОБА_1 , так і не вчинив дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав на цю квартиру в порядку позасудового звернення стягнення (як і будь-хто інший).

Вище наведені обставини також стали однією з причин для відмови судом першої інстанції ОСОБА_1 у задоволенні вимог її заяви про забезпечення позову.

Однак, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки оскаржуваної ухвали і в цій частині.

З урахуванням наведеного вище в сукупності колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 20 березня 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 21 січня 2026 року.

Головуючий : Цяцяк Р.П.

Судді: Бойко С.М.

Шеремета Н.О.