Справа № 650/6757/25
провадження № 2-з/650/6/26
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

26 січня 2026 року суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області Сікора О.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

07 січня 2026 року до суду надійшла зазначена заява в якій представник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно будь-якому державному реєстратору або нотаріусу здійснювати реєстраційні дії відносно земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0001, до набрання законної сили рішення суду по даній справі.

Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви, представник зазначив, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» про розірвання договору оренди землі від 03 березня 2006 року щодо земельної ділянки площею 8,3402 га, кадастровий номер :02:002:0001, право оренди якої зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Представник вказав, що відповідачі діють недобросовісно та вчиняють дії, спрямовані на зміну правового статусу спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим існує реальна загроза внесення подальших змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права оренди цієї ділянки. Зокрема зазначено, що без згоди та відома власника земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав було змінено орендаря на підставі договору про відчуження (продаж) права оренди земельних ділянок № 1704/25-11 від 17 квітня 2025 року, за яким ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» відчужило (продало) право оренди, а ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» його набуло, із переходом до покупця прав та обов`язків орендаря.

На думку заявника, такі дії свідчать про очевидну спробу відповідачів шляхом укладення правочинів та здійснення реєстраційних дій створити нові правовідносини щодо спірної ділянки поза волею її власника, що здатне істотно ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову про розірвання договору оренди. Представник наголосив, що внаслідок можливого подальшого відчуження права оренди на користь інших осіб виникне необхідність залучення нових учасників процесу, що потягне затягування розгляду справи, а також створить додаткові перешкоди для ефективного поновлення прав позивача як власника земельної ділянки та реалізації ним правомочностей щодо розпорядження нею після припинення спірної оренди.

Також заявник вказав, що наведена поведінка відповідачів має ознаки зловживання правом і є потенційно ухильницькою, оскільки в умовах існування судового спору щодо розірвання договору оренди відповідачі вчиняють дії, спрямовані на зміну суб`єкта орендних правовідносин та можливе подальше відчуження права оренди, що позбавляє власника можливості належним чином захистити свої права і створює ризик невиконання або утруднення виконання рішення суду.

У зв`язку з цим представник вважає необхідним застосувати захід забезпечення позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у тому числі будь-якому державному реєстратору або нотаріусу, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0001 до набрання законної сили рішенням суду у справі. Заявник зазначив, що такий захід є співмірним заявленим позовним вимогам, має прямий зв`язок із предметом спору, спрямований на збереження існуючого правового стану щодо спірного об`єкта та не обмежує фактичне користування земельною ділянкою, водночас унеможливлює зміну її правового статусу та перереєстрацію права оренди на інших осіб до вирішення спору по суті.

Представник послався на положення ст.ст. 149, 150 ЦПК України, відповідно до яких забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених прав, а також на правові висновки Верховного Суду щодо необхідності оцінки наявності реальної загрози утруднення виконання рішення, зв`язку між заходом забезпечення і предметом позову та співмірності обраного заходу із заявленими вимогами.

Відповідно до частини третьої статті 153 ЦПК України заява розглядається без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви та вивчивши доводи наведені представником, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Положеннями статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За змістом статті 51 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі №295/5244/22.

З матеріалів цивільної справи, змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, вбачається, що в провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», ТОВ «Перемога-Плюс» про розірвання договору оренди землі. Розгляд справи здійснюється у межах позовного провадження, рішення у справі не ухвалено.

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності позивачу, перебувала в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», якого в подальшому було замінено на іншого орендаря ТОВ «Перемога-Плюс» на підставі договору відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок від 17 квітня 2025 року.

Предметом розгляду вказаної справи є вимога позивача про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо вказаної земельної ділянки, укладеного між позивачем та ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», у зв`язку з істотним порушенням останнім умов договору в частині систематичної несплати орендної плати за відповідний період.

Отже, відповідно до договору про відчуження (продаж) права оренди земельних ділянок від 17 квітня 2025 року спірна земельна ділянка входила до переліку земельних ділянок, щодо яких продавцем виступало ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», а покупцем - ТОВ «Перемога-Плюс», при цьому предметом вказаного договору було відчуження (передача) права оренди з переходом до покупця відповідних прав та обов`язків орендаря.

Разом із тим сама по собі наявність факту відчуження права оренди попереднім орендарем (ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ») на користь іншого суб`єкта (ТОВ «Перемога-Плюс») не може автоматично свідчити про наявність реальної загрози подальшого відчуження права оренди саме ТОВ «Перемога-Плюс» у майбутньому або про намір цієї юридичної особи вчиняти дії, спрямовані на утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду.

Із поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що ключовим доводом на підтвердження ризику подальших реєстраційних змін є припущення представника позивача про можливість повторення аналогічної поведінки - тобто здійснення відчуження права оренди новим орендарем, з огляду на те, що попередній орендар уже вдався до таких дій. Однак наведене є лише припущенням та не підтверджено жодними належними і допустимими доказами того, що ТОВ «Перемога-Плюс» вчиняє, готує або безпосередньо планує вчинення реєстраційних дій з відчуження права оренди (зокрема, укладення відповідних правочинів, прийняття внутрішньокорпоративних рішень, ведення переговорів, підготовку документів для реєстрації, звернення до державного реєстратора або нотаріуса тощо).

Суд звертає увагу, що забезпечення позову не може ґрунтуватися на загальних припущеннях про недобросовісну поведінку відповідачів, без наведення конкретних фактів і доказів, які б свідчили про існування на час розгляду заяви реальної, а не абстрактної, загрози утруднення чи неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених прав позивача. Вимоги процесуального закону та правові висновки Верховного Суду зобов`язують суд перевірити саме наявність обґрунтованого ризику, а не лише припущення сторони, яка звернулася із заявою.

Крім того, заявником не наведено даних щодо існування будь-якої узгодженої поведінки (зловмисної домовленості) між ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» і ТОВ «Перемога-Плюс», спрямованої на багаторазове відчуження права оренди з метою ускладнення розгляду справи або виконання майбутнього рішення суду. Так само у заяві не зазначено жодних обставин, які б свідчили про намір ТОВ «Перемога-Плюс» змінити орендаря повторно саме у зв`язку з наявністю цього судового спору або як реакцію на подання позову.

Суд бере до уваги й інформацію, яка є у відкритому доступі, щодо наявності аналогічних спорів за участю ТОВ «Перемога-Плюс» у провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області. Із такої публічно доступної інформації не вбачається, що ТОВ «Перемога-Плюс» у межах розгляду аналогічних справ вживало дій щодо подальшого відчуження права оренди спірних земельних ділянок або здійснювало реєстраційні зміни, які б ускладнювали розгляд справ чи виконання судових рішень. Натомість, із матеріалів справ та загального контексту поданих заяв випливає, що дії з відчуження права оренди щодо значної кількості земельних ділянок характерні саме для попереднього орендаря - ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ». Разом із тим наведене не може замінити обов`язку заявника довести ризики у конкретній справі.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що заявником не доведено наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення прав позивача. Доводи заяви фактично зводяться до припущень про можливу майбутню поведінку відповідача без посилання на конкретні факти та докази, які б підтверджували існування реальної загрози на час розгляду заяви.

Отже, за відсутності належного обґрунтування необхідності застосування саме такого заходу забезпечення позову та з огляду на потребу дотримання балансу інтересів сторін і недопущення безпідставного обмеження прав інших осіб, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищенаведених положень ЦПК України, суддя,

постановив:

Заяву представника позивача Андріяшевої Ірини Михайлівни про забезпечення позову, залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя: ________________ О.О. Сікора