УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі скаргу адвоката Галагуз Д.М. в інтересах боржника ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савіної Наталії Петрівни, зобов`язання зняти (скасувати) арешт

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Галагуз Д.М. в інтересах боржника ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що її довіритель з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виявив наявність арешту, накладеного на його майно постановою державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МУЮ від 05.06.2015 у ВП №47724233. З відповіді Богунського ВДВС стало відомо, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №47724233 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Богунським районним суду м. Житомира від 06.11.2014 №295/10730/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 815 857 гривень 57 коп. В рамках цього виконавчого провадження 05.06.2015 і було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, а 30.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.9 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Після повторного пред`явлення виконавчого листа стягувачем 30.08.2016 року державним виконавцем в чергове винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 9 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». За словами представника боржника, із часу закінчення виконавчого провадження №47724233 пройшло вже десять років та на сьогодні ОСОБА_1 не відомо щоб стягувач звертався знову з виконавчим листом Богунського райсуду м. Житомира від 26.01.2015 №295/10730/14-ц, а тому адвокат Галагуз Д.М. вважає, що накладений постановою державного виконавця від 05.06.2015 арешт на все майно ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

З огляду на викладене у скарзі, враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також оскільки наявність арешту призводить до невиправданого втручання у право на мирне володіння майном боржника адвокат Галагуз Д.М. просить визнати протиправною бездіяльність начальника Богунського ВДВС у м. Житомирі Савіної Н.П., що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні №47724233, а також зобов`язати начальника Богунського відділу ДВС у м. Житомирі Савіну Н.П. зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , який застосовано в рамках виконавчого провадження №47724233.

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Галагуз Д.М. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, скаргу підтримує.

Представник Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник ОСОБА_2 та представник стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд, вивчивши й дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Встановлено, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.11.2014 року по справі №295/10730/14-ц стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ Райффайзен Банк Аваль заборгованість за кредитним договором в сумі 815 857 грн. 57 коп. станом на 20.06.2014 року.

З відповіді Богунського ВДВС у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.12.2025 на адвокатський запит убачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №47724233 щодо примусового виконання виконавчого листа Богунського районного суду м. Житомира від 26.01.2015 року №295/10730/14-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитним договором в сумі 815 857,57 грн. та судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем 05.06.2015 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а 30.12.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону на момент прийняття рішення).Вищевказаний виконавчий документ 16.06.2016 повторно пред`явлено стягувачем на примусове виконання, проте 31.08.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону на момент прийняття рішення). Надати більш детальну інформацію та копії постанов відділ ДВС не має можливості у зв`язку зі знищенням згаданого виконавчого провадження після спливу трирічного строку зберігання. У даному листі начальник відділу на пропозицію адвоката про зняття арешту з майна ОСОБА_1 та виключення відповідних записів зі спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майноповідомила, що для звільнення з-під арешту майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , необхідно звернутись до суду у порядок та спосіб, визначений законом.

За змістом довідки про наявність кредиту, наданої АТ «Райффайзен Банк» ОСОБА_1 , останній не має діючих кредитів у банку станом на 06.05.2025.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що в разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі наявної встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У Законі України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувана від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувана, ліквідації юридичної особи-сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи в судах визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIІІ.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2025 року в справі №2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24) зазначила, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404- VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VI11).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Відповідно до статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із статтею 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

У цій справі встановлено, що 30 грудня 2015 року державним виконавцем у ВП №47724233 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV.

16.06.2016 вищевказаний виконавчий документ повторно пред`явлено стягувачем на примусове виконання, однак 31.08.2016 державним виконавцем вдруге винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (стаття 371 ЦПК України 2004 року та стаття 433 ЦПК України).

Відповідно до статті 24 Закону № 606-XIV державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. Для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає.

Аналогічні положення містить частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII, який набув чинності 05 жовтня 2016 року.

Доказів про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після його повернення 31.08.2016 року матеріали справи не містять.

Отже, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №295/10730/14-ц, виданого 26 січня 2015 року Богунським районним судом м. Житомира, сплив та не був поновлений судом.

Проте майно ОСОБА_1 залишається під арештом на підставі постанови державного виконавця від 05 червня 2015 року, підтвердженням чого слугують відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (зокрема приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

У постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі № 127/1547/14-ц, від 09 січня 2023 року в справі № 2-3600/09, від 07 серпня 2024 року в справі № 14-7238/2009 сформульовано правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

У цій справі судове рішення, на виконання якого накладався арешт на майно ОСОБА_1 , не перебуває на примусовому виконанні майже 10 років, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа сплив та не був поновлений.

Майнових претензій стягувач до ОСОБА_1 не пред`являє.

Подальше накладення арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном та обмежує права ОСОБА_1 , позбавляє його можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном.

Враховуючи викладене бездіяльність посадових осіб Богунського ВДВС у місті Житомирі щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження №47724233, є неправомірною.

При вирішенні даної скарги суд, керуючись вимогами ч. 4 ст. 263 ЦК України, враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06 серпня 2025 року у справі № 751/9335/24 (провадження № 61-17091св24).

Враховуючи викладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447-1, 449-451 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Савіної Н.П., що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 47724233.

Зобов`язати начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Савіну Н.П. зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який застосовано в рамках виконавчого провадження № 47724233 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.06.2015: - номер запису про обтяження: 10878040; дата та час державної реєстрації: 20.08.2015 року 10:01:56; вид обтяження: арешт нерухомого майна, заборона вчиняти відчуження будь-якого майна, що належить боржнику; підстава для державної реєстрації: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, ін.н.23821629 від 20.08.2015 ОСОБА_3 , Житомирське міське управління юстиції Житомирської області; суб`єкт обтяження: Богунський ВДВС Житомирського МУЮ; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя Д.В. Кузнєцов