ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2026 року

м. Харків

справа № 610/2657/25

провадження № 22-ц/818/1310/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Еліт Фінанс»" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» на заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2025 року, постановлене під головуванням судді Тімонової В.М.,-

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.06.2018 року в сумі 38888,18 грн, судових витрат.

Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки всім наданим доказам з боку позивача та дійшов безпідставного висновку, що вимога Товариства не стосується боргових зобов`язань щодо кредитного договору укладеного між відповідачкою та АТ «АЛЬФА-БАНК». Також судом не було надано належної оцінки доказам наданим на підтвердження переходу прав вимоги щодо відповідачки та виписки по рахунку наданої під час розгляду справи в суді першої інстанції. Таким чином, судом першої інстанції не було здійснено повного з`ясування обставин по справі, що призвело до того, що висновки суду стосовно відсутності кредитного договору суперечать обставинам справи та наданим доказам.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що права вимоги до відповідача були відступлені саме за договором про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної від 01.06.2018 року, адже згідно виписок до договорів факторингу № 1 від 22.02.2021 року та № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року АТ «АЛЬФА-БАНК» відступило ТОВ «ФК ФОРТ» право вимоги, а в подальшому ТОВ «ФК ФОРТ» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за конкретним кредитним договором з певним номером ССNG-630937401 від 12.06.2018 року, цей номер та назва не міститься в договорі про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, а сам договір, наданий позивачем у справу укладений 01.06.2018 року, а не 12.06.2018 року. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, зазначеним у позовній заяві.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 01.06.2018 року між АТ "АЛЬФА-БАНК" та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) на укладення угоди. Сторони узгодили тип кредиту, як кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії та мету кредиту для особистих потреб. За домовленістю сторін договору було встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн. Процентна ставка за договором склала 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Аналогічні умови були визначені і в паспорті споживчого кредиту, який підписала відповідач. Кредитні кошти було надано споживачеві шляхом кредитування рахунку на споживі потреби у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитодавця. Разом з цим визначено порядок повернення кредиту.

АТ "АЛЬФА-БАНК" взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку з кредитною картою Word Debit Mastercard.

З вказаної виписки також убачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, здійснювала періодичні часткові погашення заборгованості.

22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив фактору, а фактор набув належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору.

23.02.2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ "ФК " Еліт Фінанс " укладено договір факторингу № 01-23-02/21, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив фактору, а фактор набув належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору.

23.02.2021 року, на виконання вказаних умов договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року, ТОВ "ФК " Еліт Фінанс " передало ТОВ «ФК ФОРТ» грошові кошти в сумі 13235000 грн 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 129.

Згідно акта приймання-передачі реєстру боржників від 23.02.2021 року до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року, ТОВ «ФК ФОРТ» передав, а ТОВ "ФК " Еліт Фінанс " отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку № 1-1 до договору.

З витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є додатком до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року, вбачається, що право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № CCNG-630937401 від 12.06.2018 року на суму боргу 38888 грн 18 коп., з яких: 34335 грн 68 коп. залишок по тілу кредиту; 4552 грн 50 коп. залишок заборгованості за штрафними санкціями, передано від ТОВ «ФК ФОРТ» до ТОВ "ФК " Еліт Фінанс ".

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 12.06.2018 року, укладеним між АТ «Альфа Банк» та відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12.06.2018 року між АТ "АЛЬФА-БАНК" та відповідачем укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) на укладення угоди. За домовленістю сторін договору було встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн. Процентна ставка за договором складала 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ "АЛЬФА-Банк" прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди, яка була невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "АЛЬФА-БАНК". Відповідно відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції і до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором АТ "АЛЬФА-БАНК" виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач, у свою чергу, взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 38888 грн 18 коп. 22.02.2021 року між АТ "АЛЬФА-БАНК" та ТОВ "ФК ФОРТ" було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». В подальшому 23.02.2021 року між ТОВ "ФК ФОРТ" та ТОВ "ФК" Еліт Фінанс " укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги у тому числі за кредитним договором із відповідачем. Таким чином, ТОВ "ФК" Еліт Фінанс " набуло статусу кредитора за кредитним договором від 12.06.2018 року, укладеним між АТ "АЛЬФА-БАНК" та відповідачем. Відповідач тривалий час своєчасно не вносить платежі на повернення кредиту, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Станом на 23.02.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 38888 грн 18 коп. Посилаючись на викладене, ТОВ "ФК" Еліт Фінанс " просить суд стягнути з ОСОБА_1 зазначену суму заборгованості за кредитним договором від 12.06.2018 року №630937401, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200 грн 00 коп.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України).

Судом встановлено, що 01.06.2018 року між АТ "Альфа Банк" та ОСОБА_1 укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії шляхом акцептування банком пропозиції клієнта Оферти.

Наявні в матеріалах справи виписка по рахунку; розрахунок заборгованості; копія оферти ОСОБА_1 на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 01.06.2018 та акцепт Банку зазначеної оферти від 01.06.2018 року свідчать про існування між первісним кредитором та відповідачем правовідносин за договором кредиту від 01.06.2018 року.

Позивачем до матеріалів справи долучені: копія договору факторингу № 1 від 22.02.2021 року укладеного між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ»; копію договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року, який був укладений між ТОВ «ФК ФОРТ» і позивачем.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що права вимоги до відповідача були відступлені саме за договором про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 01.06.2018 року, адже згідно виписок до договорів факторингу № 1 від 22.02.2021 року та № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року АТ «АЛЬФА-БАНК» відступило ТОВ «ФК ФОРТ» право вимоги, а в подальшому ТОВ «ФК ФОРТ» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за конкретним кредитним договором з певним номером ССNG-630937401 від 12.06.2018 року (а.с. 21 22), цей номер та назва не міститься в договорі про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, а сам договір, наданий позивачем у справу укладений 01.06.2018 року, а не 12.06.2018 року.

Отже, з огляду на положення вказаних вище норм законодавства, позивачем надано докази укладення письмового договору на обслуговування кредитної картки та встановлення кредитного ліміту на ній між відповідачем та іншою юридичною особою АТ «Альфа банк», надано докази відступлення права за кредитним договором в певній сумі та стосовно певних боржників на користь самого позивача, однак не надано доказів відступлення прав на користь позивача саме за тим кредитним договором, стягнути заборгованість за яким просить позивач.

Зазначені докази є важливими для з`ясування всіх обставин справи, адже згідно зі статтею 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за належне зазначити наступне.

Як на підставу позовних вимог Товариством до позовної заяви додано наступні документи: анкета- заява від 01.06.2018 року; оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; акцепт на укладення договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладенні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток; паспорт споживчого кредиту.

Доказів на укладання кредитного договору між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 від 12.06.2018 року матеріали справи не містять.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, що врегульовано положеннями ст. 77 ЦПК України.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Водночас, саме на позивача покладено обов`язок доказування обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги та подання всіх наявних у нього доказів у строки, встановлені статтею 83 ЦПК України.

В матеріалах справи наявна виписка по рахунку ОСОБА_1 від 12.06.2018 року, однак відсутній сам кредитний договір від 12.06.2018 року.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія позбавлена можливості перевірити правильність даного розрахунку.

Доводи на спростування даної інформації матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, судова колегія доходить висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність та розмір заборгованості відповідача за кредитним договором від 12.06.2018 року, право вимоги за яким перейшло до позивача.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Тому в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» слід відмовити з вищезазначених мотивів.

Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368, ст.374, ст.ст.376,381,382-384,389,390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс»- задовольнити частково.

Заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2025 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова