Справа №464/578/26
пр № 2-з/464/10/26
У Х В А Л А

06 лютого 2026 року суддя Сихівського районного суду міста Львова Жили В.С., за участі секретаря судового засідання Ханенка Ю.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, поданим в його інтересах представником ОСОБА_2 , до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення з відповідачки грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «Audi Q7», н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, в розмірі 327 098,90 грн.

Одночасно з позовною заявою представником позивача ОСОБА_2 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «Audi Q7», н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, що належать на праві власності відповідачці ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник покликається на подання позивачем до суду позовної заяви до ОСОБА_3 про поділ майна та стягнення з останньої грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «AUDI Q7», 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що зареєстрований на ім`я відповідачки, у розмірі 327 098,90 грн. Оскільки право власності на вказаний транспортний засіб зареєстроване виключно за ОСОБА_3 , відповідачка має реальну можливість його відчужити без згоди та відома позивача. Покликаючись на відсутність інформації про майновий стан ОСОБА_3 , заявник стверджував, що в разі відчуження відповідачкою транспортного засобу виникне реальне загроза невиконання потенційного рішення суду у цій справі, а відповідно невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду. За означеного, просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний транспортний засіб.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 14.06.2021 у справі № 308/8567/20, у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Враховуючи неведене, заяву про забезпечення позову розглянуто незалежно від вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням (ч. 3 ст. 153 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову встановлено необхідність виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень, що підтверджують необхідність забезпечення позову, а відповідно розгляд такої заяви призначено в судовому засіданні 04.02.2026 із викликом заявника (позивача).

В судове засідання 04.02.2026 ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явився, належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання шляхом скерування судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету представника позивача Васечко Ю.А. в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.

Враховуючи те, що заявник в судове засідання не з`явився, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надано, приходжу до висновку про можливість проведення розгляду поданої заяви за відсутності позивача.

У зв`язку із неявкою учасників справи, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та позовної заяви, приходжу до такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпеченням позову є сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

За умовами ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачки від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Audi Q7», н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, що зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 , в розмірі 327 098,90 грн.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову стороною позивача не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний автомобіль, та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не надано доказів реального наміру відповідачки відчужити все своє майно чи бажання ухилитися від виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Посилання представника позивача на те, що йому не відомий майновий стан відповідачки, саме по собі не підтверджує наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Крім того, з відомостей, отриманих 03.02.2026 при розгляді зави про забезпечення позову з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що за відповідачкою зареєстровано також нерухоме майно, що свідчить про наявність у неї майнових активів.

Згідно з відповіддю Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, відповідачка є працевлаштованою та отримує заробітну плату, що додатково свідчить про її фінансову спроможність та відсутність ризику невиконання можливого рішення суду.

З огляду на наведене, заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду, підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні, а відтак у задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Таким чином, датою постановлення ухвали є дата складення повного судового рішення, а саме 06.02.2026.

Керуючись статтями 149-153, 259, 260, 268 ЦПК України,

постановив:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі № 464/578/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 06.02.2026.

Суддя Володимир ЖИЛА