Провадження № 4-с/357/3/26
У Х В А Л А

12 лютого 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя Цукуров В. П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

за участю представника заявника адвоката Лісовенка Д.І., стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Біла Церква Київської області скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Анни Піонтковської, стягувач ОСОБА_3 , про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст скарги.

У грудні 2025 року ОСОБА_2 (далі - «Заявник»), в інтересах якого діє його представник, звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Анни Піонтковської (далі «Державний виконавець»), стягувач ОСОБА_3 (далі «Стягувач») про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог Заявник посилається на наступні обставини.

Відповідно до відомостей ДРРП: 25.04.2017 старший державний виконавець Білоцерківського міського ВДС ГТУЮ у Київській області Бабін Р.М. у виконавчому провадженні №6671511 виніс постанову про арешт майна Заявника, рішення про державну реєстрацію обтяження від 26.04.2017 року №34949334. Запис про обтяження № 20153633. Вид обтяження: все нерухоме майно. 30.05.2018 року старший державний виконавець Білоцерківського міського ВДС ГТУЮ у Київській області Гулик А.А. у виконавчому провадженні №13776957 виніс постанову про арешт майна Заявника, рішення про державну реєстрацію обтяження від 05.06.2018 року №41432618. Запис про обтяження № 26458368. Вид обтяження: все нерухоме майно. Відповідно до відомостей АСВП: виконавче провадження №6671511 від 06.08.2003 року зі статусом «завершено», виконавче провадження №13776957 від 17.07.2009 року зі статусом «завершено», у Єдиному реєстрі боржників, інформація про Скаржника як боржника також відсутня.

25.11.2025 року у відповідь на адвокатський запит від Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Київського МУ МЮ України надійшов лист від 25.11.2025 року №271608, за змістом якого вбачається, що запис про обтяження майна Заявника №26458368 було вилучено з ДРРП у зв`язку з закінченням виконавчого провадження №13776957 з підстав передбачених п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Указана органом ДВС обставина щодо вилучення запису про обтяження майна Заявника №26458368 у виконавчому провадженні №13776957, відомостями з ДРПП підтверджується - «Обтяження припинено» 25.11.2025 року. Запис про обтяження майна Заявника №20153633 є діючим, здійснений на підставі постанови про арешт майна боржника від 25.04.2017 року винесеної у виконавчому провадженні №6671511. Згідно з наданою постановою про арешт майна боржника від 25.04.2017 року, винесеною у виконавчому провадженні №6671511, Білоцерківським міським ВДС ГТУЮ у Київській області здійснюється виконання виконавчого листа №2-10499 виданого 30.09.2002 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян і до її повноліття дитини.

28.11.2025 року до Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Київського МУ МЮ України в інтересах Заявника була скерована заява, предметом якої було вирішення питання щодо зняття арешту з майна Заявника, скасування (видалення) запису про обтяження майна в ДРРП №20153633 зареєстрованого 26.04.2017 року на підставі постанови про арешт майна боржника від 25.04.2017 року винесеної у виконавчому провадженні №6671511. У доповнення, у заяві, представники Заявника звертали увагу на тому, що відомості про Заявника з реєстру боржників були виключені в той час, коли у постанові про закінчення виконавчого провадження від 12.12.2017 року №6671511 державним виконавцем не було зазначено про зняття арешту з майна Заявника.

16.12.2025 року на адресу представника Заявника надійшов лист державного виконавця Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Київського МУ МЮ України Анни Піонтковської від 08.12.2025 року №285618, в якому відмовляючи у задоволенні заяви про зняття арешту з усього майна Заявника, вона зазначила, що у Відділі відсутня інформація по вп №6671511, тому згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника. У своєму висновку, державний виконавець покладається на правила ведення діловодства та архіву в органах ДВС, з посилання на які зауважує, що строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архів становить три роки. При цьому, в листі державного виконавця зазначено про те, що виконавче провадження №6671511 було закінчене 12.12.2017 року з підстав п.7 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, Заявник просив суд:

визнати неправовірною бездіяльність державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського МУ МЮ України Анни Піонтковської щодо не зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

зобов`язати державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського МУ МЮ України Анну Піонтковську зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , і виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження №20153633 від 26.04.2017 року, зареєстрований старшим державним виконавцем Білоцерківського міського ВДС ГТУЮ у Київській області Бабіним Р.М. відповідно до постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №6671511 від 25.04.2017 року.

ІІ. Рух справи. Позиції учасників справи.

12.01.2026 року розгляд справи було відкладено за клопотанням Стягувача (а.с. 58).

10.02.2026 року до канцелярії суду Стягувачем було подано письмові пояснення у справі, у яких остання поряд із іншим, зазначила, що з Заявником вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1998 рокуо 2002 рік. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5 . Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 30.09.2002 року по справі №2-10466/2002р. із Заявника на її користь на утримання доньки ОСОБА_6 було стягнено аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до повноліття дитини. Судом їй було видано виконавчий лист, який вона здала до примусового виконання. 06.08.2003 року державним виконавцем міського ВДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Матушевич О.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по вказаному вище виконавчому листу В? №6671511. 15.11.2011 року Стягувач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , з того часу змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». Боржник протягом перебування виконавчого листа на примусовому виконанні весь час ухилявся від сплати аліментів, допускав значну заборгованість. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 19.01.2009 року його було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Утім боржник не став належно платити аліменти на дитину, станом на 07.02.2017р. заборгованість по аліментам ОСОБА_2 , які він зобов`язаний був сплачувати на її користь на утримання доньки ОСОБА_6 , становила 59777,00 грн, про що вказано в довідці розрахунку по аліментам № 234 від 10.01.2017 року. Тому 25.04.2017р. державним виконавцем Бабіним Р.М. була винесена постанова про арешт майна боржника, номер запису про обтяження 20153633. 24.05.2017р. в межах ВП 6671511 держвиконавець ОСОБА_10 виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. У цій постанові вказано, що боржник отримує дохід у вигляді орендної плати за здачу в оренду паю в ТОВ СП «Нібулон», тому постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 ; здійснювати відрахування із доходів боржника на користь ОСОБА_11 у розмірі 20% щорічно до виплати загальної суми боргу по аліментам, яка утворилась на день повноліття дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в сумі 59777 грн. 00 коп. Того ж 24.05.2017р. в межах ВП 6671511 держвиконавець ОСОБА_10 виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. У цій постанові вказано, що боржник отримує дохід у вигляді орендної плати за здачу в оренду паю в ФОП « ОСОБА_12 », тому постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 ; здійснювати відрахування із доходів боржника на користь ОСОБА_11 у розмірі 20% щорічно до виплати загальної суми боргу по аліментам, яка утворилась на день повноліття дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в сумі 59777 грн. 00 коп. Згідно з указаними двома постановами держвиконавця ОСОБА_10 з 2017 року до 2025 року Стягувач щороку отримувала кошти в рахунок виплати заборгованості згідно ВП 66711511. 3 ТОВ СП «Нібулон» за цей період вона отримала 17178,68 грн., з ФОП « ОСОБА_13 » вона отримала 17500 грн. 00 коп. Залишок непогашеного боргу ОСОБА_2 по сплаті аліментів на даний час складає 25098 грн. 32 коп. Повноліття доньки ОСОБА_5 , на утримання якої ОСОБА_2 сплачував аліменти наступило 07.02.2017 року, тому нарахування аліментів було припинено, а продовжувалось стягнення заборгованості по аліментам, яка мала місце станом на 07.02.2017 року. 3 2017 року з відділу ДВС Стягувач не отримувала більше ніяких повідомлень, довідок, постанов тощо. Вона лише отримувала кошти від орендаторів земельних паїв боржника та чекала, коли Заявник розрахується повністю. Із матеріалів даної справи Стягувач вперше дізналася, що ще 12.12.2017 року старший державний виконавець Бабін Р.М. у виконавчому провадженні №6671511 (виконавчий лист № 2-10499 від 30.09.2002 року) виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки закінчився термін передбачений законом для даного виду стягнення. У зв`язку з отриманою інформацією Стягувач готується подати до суду відповідну заяву з наміром скасувати (визнати незаконною) постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 12.12.2017 року у ВП № 6671511, оскільки заборгованість по аліментам не погашена по цей час, тому підстав для закінчення виконавчого провадження не було (а.с. 68-72).

11.02.2026 року у судовому засіданні представник Заявника вимоги скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні за змістом скарги. Наголосив, що станом на день розгляду даної справи постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №6671511 від 12.12.2017 року є чинною та не скасованою.

11.02.2026 року у судовому засіданні Стягувач заперечувала проти задоволення скарги, просила суд у її задоволенні відмовити у повному обсязі. Зазначила, що у межах виконавчого провадження №6671511 у Заявника досі наявний перед нею борг, з огляду на що вона вважає постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №6671511 від 12.12.2017 року неправомірною. При цьому вона повідомила, що на момент розгляду даної справи дану постанову вона не оскаржувала ані в судовому, ані в адміністративному порядку.

У всі призначені по справі судові засідання представник Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

ІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

15.11.2011 року після укладення шлюбу, Стягувач змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » (а.с.75).

30.09.2002 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист №2-10499 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян і до її повноліття дитини (а.с. 74).

06.08.2003 року постановою державного виконавця Міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Матушевич О.В. було відкрито виконавче провадження №6671511 щодо примусового виконання указаного виконавчого листа (а.с. 79).

12.12.2017 року постановою старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Київській області Бабіна Р.М. виконавче провадження №6671511 щодо примусового виконання указаного виконавчого листа було закінчене у зв`язку з закінченням терміну, передбаченим законом для даного виду стягнення, на підставі п.7 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 80).

Відомостей про оскарження даної постанови в судовому чи адміністративному порядку, як і відомостей про її скасування учасниками справи до суду надано не було.

Відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №452477027 від 18.11.2025 року 25.04.2017 старший державний виконавець Білоцерківського міського ВДС ГТУЮ у Київській області Бабін Р.М. у виконавчому провадженні №6671511 виніс постанову про арешт майна Заявника, рішення про державну реєстрацію обтяження від 26.04.2017 року №34949334. Запис про обтяження № 20153633. Вид обтяження: все нерухоме майно. 30.05.2018 року старший державний виконавець Білоцерківського міського ВДС ГТУЮ у Київській області Гулик А.А. у виконавчому провадженні №13776957 виніс постанову про арешт майна Заявника, рішення про державну реєстрацію обтяження від 05.06.2018 року №41432618. Запис про обтяження № 26458368. Вид обтяження: все нерухоме майно (а.с. 12-15, 42-43).

Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження: виконавче провадження №6671511 від 06.08.2003 року зі статусом «завершено», виконавче провадження №13776957 від 17.07.2009 року зі статусом «завершено», у Єдиному реєстрі боржників, інформація про Скаржника як боржника також відсутня (а.с. 16-17).

Згідно з листом Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Київського МУ МЮ України від 25.11.2025 року №271608 запис про обтяження майна Заявника №26458368 було вилучено з ДРРП у зв`язку з закінченням виконавчого провадження №13776957 з підстав передбачених п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Указана органом ДВС обставина щодо вилучення запису про обтяження майна Заявника №26458368 у виконавчому провадженні №13776957, відомостями з ДРПП підтверджується - «Обтяження припинено» 25.11.2025 року. Запис про обтяження майна Заявника №20153633 є діючим, здійснений на підставі постанови про арешт майна боржника від 25.04.2017 року винесеної у виконавчому провадженні №6671511. Згідно з наданою постановою про арешт майна боржника від 25.04.2017 року, винесеною у виконавчому провадженні №6671511, Білоцерківським міським ВДС ГТУЮ у Київській області здійснюється виконання виконавчого листа №2-10499 виданого 30.09.2002 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян і до її повноліття дитини (а.с.24-26).

Відповідно до листа державного виконавця Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Київського МУ МЮ України Анни Піонтковської від 08.12.2025 року №285618, у відділі відсутня інформація по ВП №6671511, тому згідно зі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника. У своєму висновку, державний виконавець покладається на правила ведення діловодства та архіву в органах ДВС, з посилання на які зауважує, що строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архів становить три роки. При цьому, в листі державного виконавця зазначено про те, що виконавче провадження №6671511 було закінчене 12.12.2017 року з підстав п.7 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.39-41).

ІІІ. Норми матеріального і процесуального права, які застосовує суд.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

ІV. Висновки суду.

Вищенаведені правові норми свідчать, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

На теперішній час зазначене виконавче провадження закінчене на підставі п.7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, та учасниками справи не оспорювалося, що 30.09.2002 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист №2-10499 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян і до її повноліття дитини (а.с. 74).

06.08.2003 року постановою державного виконавця Міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Матушевич О.В. було відкрито виконавче провадження №6671511 щодо примусового виконання указаного виконавчого листа (а.с. 79).

12.12.2017 року постановою старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Київській області Бабіна Р.М. виконавче провадження №6671511 щодо примусового виконання указаного виконавчого листа було закінчене у зв`язку з закінченням терміну, передбаченим законом для даного виду стягнення, на підставі п.7 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 80).

Відомостей про оскарження даної постанови в судовому чи адміністративному порядку, як і відомостей про її скасування учасниками справи до суду надано не було.

Таким чином, наявність арешту майна та заборони на його відчуження, вчинене під час виконавчого провадження, яке на цей час є закінченим, не забезпечує виконання рішення суду, а лише порушує права Заявника, так як законодавством України не передбачено існування арешту майна відповідача та заборони на його відчуження у випадку відсутності відкритого виконавчого провадження.

Оскільки, в даній справі відсутнє відкрите виконавче провадження наявність арешту майна за умови відсутності виконавчого провадження в межах якого вони накладені та будь-якого іншого виконавчого провадження на забезпечення виконання рішення суду, безперечно порушують права Заявника щодо вільного розпорядження майном, передбачені ст.ст.317, 319 ЦК України. Можливість розпорядження власним майном є одним із складових елементів права власності.

При цьому, право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення прав мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Арешт майна боржника та заборона його відчуження під час здійснення виконавчого провадження мають тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками триваючого (чинного) виконавчого провадження.

Нормативна неврегульованість порядку захисту права, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Перекладення тягаря такого недоліку законодавства на особу, котра потерпає від втручання у право власності, гарантоване Конвенцією і Конституцією України, є неприпустимим. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища особи, котра зазнає негативних наслідків від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачувано тривалий час.

Тому аналізуючи зібрані докази в їх сукупності у даній справі та дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку про те, що скарга є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права.

При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

V. Розподіл судових витрат.

При зверненні до суду Заявник судових витрат не поніс, відтак питання їх відшкодування судом не вирішувалося.

VI. Резолютивна частина.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 260-261, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Анни Піонтковської, стягувач ОСОБА_3 , про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправовірною бездіяльність Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Зобов`язати Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження №20153633 від 26.04.2017 року, зареєстрований старшим державний виконавець Білоцерківського міського ВДС ГТУЮ у Київській області Бабін Р.М. відповідно до постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №6671511 від 25.04.2017 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 12.02.2026 року.

Суддя В. П. Цукуров