У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/327/26

13 лютого 2026 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Міськевия О.Я., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Савчин Т.М. про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

12.02.2026 року адвокат Савчин Т.М., яка діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Разом із позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову.

Представник мотивує заяву тим, що до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. За змістом матеріально-правових вимог та підстав позову позивач просить суд, про визнання майна спільною сумісною власністю та в порядку поділу майна подружжя виділити їй належне майно. До позовної заяви долучено клопотання про призначення судових експертиз, для визначення ринкової вартості майна. Всі транспортні засоби, поділ яких є предметом спору перебувають у володінні і розпорядженні відповідача, позивачка не має можливості надати КТЗ на огляд експерту та забезпечити проведення експертизи, а отже не може надати суду відповідні експертні висновки. Клопотання про призначення авготоварознавчих експертиз долучені до позовної заяви, та будуть предметом розгляду на підготовчому судовому засіданні. Без проведення експертом огляду КТЗ, неможливо встановити їх дійсну ринкову вартість на час розгляду справи. В разі відчуження транспортних засобів відповідачем третім особам, проведення експертиз буде не можливим. Крім того, існує реальна загроза, що невжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді заборони користування (експлуатації) транспортними засобами ускладнить або унеможливить виконання майбутнього рішення суду. Оскільки всі транспортні засоби перебувають у фактичному володінні відповідача, останній має реальну можливість їх експлуатації, що може призвести до істотного зносу, пошкодження, знищення окремих деталей, зменшення їх ринкової вартості або зміни технічного стану, що безпосередньо вплине на можливість реального виконання рішення суду. Заборона користування (експлуатації) транспортними засобами є ефективним, співмірним та обґрунтованим заходом забезпечення позову, оскільки спрямована не на позбавлення відповідача права власності, а виключно на збереження предмета спору у тому технічному та фактичному стані, в якому він перебуває на момент виникнення спору, до вирішення справи по суті та проведення відповідних судових експертиз. Аналогічно позивачкою заявлено клопотання про призначення судових експертиз для визначення ринкової вартості житлового будинку та земельних ділянок. Без проведення вказаних експертиз, неможливе встановлення вартості частки позивачки, а отже фактично не можливо здійснити розгляд даного цивільного спору.

Необхідність застосування заходів забезпечення матеріального позову обумовлюється тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому виникла нагальна необхідність в забезпеченні позову шляхом накладення арешту з забороною відчуження та розпорядження на наступне майно, а саме: земельну ділянку, що розташована за адресою: вулиця Незалежності, село Заріччя, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, площею 0,16 га, кадастровий номер №:01:005:0483, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 296,9, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240; земельну ділянку, площею 0,1886 га, кадастровий номер №:01:005:0203, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Також накласти арешт з забороною користування, відчуження та розпорядження на: транспортний засіб марки Skoda, модель Осtаviа, 2010 року випуску, білого кольору, VIN ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 ; транспортний засіб марки Volkswagen, модель Тransporter, 2003 року випуску, зеленого кольору, VIN ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки КАМАЗ, модель54112, 1992 року випуску, тип: вантажний самоскид, зеленого кольору, УПЧ ідентифікаційний номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_3 ; транспортний засіб марки УРАЛ, сортиментовоз (з краном-маніпулятором) 1987 року випуску, тип: вантажний самоскид, зеленого кольору, VIN ідентифікаційний номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_4 ; транспортний засіб марки Мегсеdеc-Веnz, модель 609D, тип вантажний самоскид (з краном маніпулятором), 1996 року випуску, тип: вантажний самоскид, помаранчевого кольору, VIN ідентифікаційний номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 .

З метою ефективного захисту порушеного права позивачки, вважаємо за необхідне накласти на арешт на спірне майно із забороною користування, розпорядження та відчуження.

Суд, перевіривши доводи представника ОСОБА_1 адвоката Савчин Т.М., вивчивши матеріали цивільної справи, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Верховний Суд у постановах від 31 липня 2024 року справа №623/2015/21, від 29 липня 2024 року в справі №761/80/23, від 15 липня 2024 року в справі №361/5905/23 та інших виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За вимогами пункту 3 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Такі правові висновки сформульовані Верховний Судом у постановах від 17 червня 2024 року в справі №644/1482/22, від 01 травня 2024 року в справі №638/6777/23, від 21 лютого 2024 року в справі №201/9686/23 та інших, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19).

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Тому при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі №754/5683/22 (провадження №14-28цс23) зазначено, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду в конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу спільно нажитого майна подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази. Водночас наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, буде встановлено судом під час ухвалення рішення по суті спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Оскільки між сторонами виник спір з приводу спільно нажитого майна подружжя, в тому числі щодо житлового будинку, двох земельних ділянок та транспортних засобів та існує ризик відчуження ОСОБА_2 належного рухомого та нерухомого майна, то суддя вважає, що є підстави для забезпечення позову у даній справі.

У постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року в справі № 20/3560/18 (провадження № 61-5051св19), зазначено, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Враховуючи, що невжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, так як до вирішення справи по суті майно може бути продане, а тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є адекватним, співвідноситься з предметом позову, а тому зазначений захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення.

Однак вирішуючи питання про забезпечення позову, в частині заборони відповідачу користування транспортними засобами, суддя має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, не є необхідним і співмірним встановлення заборони користування автомобілями, оскільки заявник належним чином не обґрунтовував підстави застосування та доцільності вжиття таких заходів. У заяві про забезпечення позову заявник не довів, що його права можуть бути порушені у разі невжиття вказаних заходів забезпечення позову та що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява представника ОСОБА_1 адвоката Савчин Т.М., про забезпечення позову підлягає до частково задоволення.

Оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не спричиняє жодних матеріальних збитків відповідачу, суд не вимагає від заявника забезпечення збитків відповідача, які можуть бути спричинені арештом майна, на яке накладено арешт.

Керуючись ст.ст. 149-150,153 ЦПК, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Савчин Т.М. про забезпечення позову- задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною розпорядження та відчуження:

- земельну ділянку, що розташована за адресою: вулиця Незалежності, село Заріччя, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, площею 0,16 га, кадастровий номер №:01:005:0483, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості;

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 296,9, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240;

- земельну ділянку, площею 0,1886 га, кадастровий номер №:01:005:0203, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

- транспортним засіб марки Skoda, модель Осtаviа, 2010 року випуску, білого кольору, VIN ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 ;

- транспортний засіб марки Volkswagen, модель Тransporter, 2003 року випуску, зеленого кольору, VIN ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 ;

- транспортний засіб марки КАМАЗ, модель54112, 1992 року випуску, тип: вантажний самоскид, зеленого кольору, УПЧ ідентифікаційний номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_3 ;

- транспортний засіб марки УРАЛ, сортиментовоз (з краном-маніпулятором) 1987 року випуску, тип: вантажний самоскид, зеленого кольору, VIN ідентифікаційний номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_4 ;

- транспортний засіб марки Мегсеdеc-Веnz, модель 609D, тип вантажний самоскид (з краном маніпулятором), 1996 року випуску, тип: вантажний самоскид, помаранчевого кольору, VIN ідентифікаційний номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 , до набрання чинності рішення суду по даній справі.

В іншій частині заявлених вимог щодо користування майном відмовити.

Копію ухвали направити ОСОБА_1 для звернення до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

Суддя Міськевич О.Я.