ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року

м. Київ

справа № 306/1772/23

провадження № 61-12725св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Калараша А. А.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Закарпатська обласна державна адміністрація, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Неліпинська сільська рада Мукачівського району,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Вінер Е. А., та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Мацунича М. В., Джуги С. Д., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закарпатської обласної державної адміністрації, Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - ДСГП «Ліси України»), Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Неліпинська сільська рада, про скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом виключення відомостей з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки з одночасним припиненням всіх зареєстрованих речових прав.

2. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,25 га, на території Неліпинської сільської ради. Вказана земельна ділянка придбана ним на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Ляшенко А. Г. 13 червня 2002 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2389. На підставі вказаного договору йому видано державний акт про право приватної власності на землю від 11 листопада 2002 року серії 11-ЗК № 002838. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 261.

3. Звернувшись із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо належної земельної ділянки, він отримав рішення про відмову у внесенні відомостей до ДЗК від 27 червня 2023 року. Як стало відомо з інформації з Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка належить Закарпатській обласній державній адміністрації, а зареєстроване речове право постійного користування земельною ділянкою за ДСГП «Ліси України». Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру документацією із землеустрою на вказану земельну ділянку є технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості від 15 вересня 2022 року. Відтак державна реєстрація земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0040, порушує його права на земельну ділянку.

4. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :11:001:0040, площею 0,9482 га, розташованої за межами населених пунктів на території Неліпинської сільської територіальної громади Мукачівського району Закарпатської області, Свалявське лісництво (квартал № 7) шляхом виключення відомостей з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки з одночасним припиненням всіх зареєстрованих речових прав щодо ділянки (т. 1 а. с. 5).

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

5. Свалявський районний суд Закарпатської області рішенням від 03 листопада 2023 року (т. 1 а. с. 115, 116), залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року (т. 2 а. с. 27-29), позов ОСОБА_1 задовольнив. Скасував державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :11:001:0040, площею 0,9482 га, розташованої за межами населених пунктів на території Неліпинської сільської територіальної громади, Свалявське лісництво (квартал № 7), Мукачівського району, Закарпатської області, шляхом виключення відомостей з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки з одночасним припиненням всіх зареєстрованих речових прав щодо ділянки.

6. Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_2 раніше за Свалявське державне лісогосподарське підприємство отримав у власність земельну ділянку, площею 0,25 га, яку 13 червня 2002 року продав ОСОБА_1 . При цьому, у ОСОБА_2 не вилучалась в передбаченому земельним законодавством земельна ділянка, яка згодом була передана Свалявському державному лісогосподарському підприємству в постійне користування. Відтак, ОСОБА_2 отримав спірну земельну ділянку у приватну власність згідно із земельного законодавства та був наділений усіма правами щодо такої земельної ділянки.

7. З врахуванням того, що право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, що знаходиться на території Неліпинської сільської ради, виникло у ОСОБА_1 ще до 2004 року, тому державна реєстрація земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0040, порушує права позивача на належну йому земельну ділянку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

8. 14 жовтня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ДСГП «Ліси України», подана через підсистему «Електронний суд» представником - адвокатом Олійником Р. Б., на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

9. Касаційна скарга мотивована тим, що позивач у цій справі просить скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером :11:001:0040, площею 0,9482 га, яка входить до числа земельних ділянок, які передані у постійне користування Свалявському державному лісогосподарському підприємству, кінцевим правонаступником якого є ДСГП «Ліси України».

10. Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження вжиття заходів, направлених на позасудове врегулювання спору, насамперед щодо намагання виправити виявлену помилку в передбачений законом спосіб. Позивач у позасудовому порядку має можливість скористатися визначеним у пункті 4 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» способом відновлення своїх порушених прав шляхом усунення технічних помилок, і лише у разі, якщо цей спосіб виявиться недієвим, чи згоди щодо визначення конкретних меж земельних ділянок не буде досягнуто, позивач, чиї права порушені у результаті невідповідності інформації землевпорядної документації фактичним даним щодо площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок, що є порушенням вимог земельного законодавства, може звертатися до суду за захистом порушеного права.

11. Без встановлення площ накладених ділянок, точних координат ділянки з кадастровим номером :11:001:0040 на місцевості, без з`ясування відповідності координат ділянки її межам в натурі та співставлення цього з координатами ділянки позивача, суди були позбавлені достатніх та належних доказів для обґрунтування висновку про перетин ділянки, яку має на меті зареєструвати позивач, з іншою вже зареєстрованою ділянкою.

12. Скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:001:0040, площею 0,9482 га, шляхом виключення відомостей з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки з одночасним припиненням всіх зареєстрованих речових прав щодо ділянки призведе до того, що ДСГП «Ліси України» буде позбавлено права користування не тільки на ту частину земельної ділянки, яка, за твердженнями позивача, накладається на його земельну ділянку, а й на ту земельну ділянку, яка не є спірною та правомірність надання якої у користування ДСГП «Ліси України» не ставиться під сумнів. Тому належним способом захисту у спірних правовідносинах може бути позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що перебуває у власності позивача та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у постійному користування ДСГП «Ліси України».

13. Суди попередніх інстанцій, не встановивши факту накладення меж земельних ділянок, не дослідивши наявність права користування державного підприємства, безпідставно втрутилися у право державної власності на землі лісогосподарського призначення.

14. 12 грудня 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, поданий через підсистему «Електронний суд»представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якому останній просить касаційну скаргу ДСГП «Ліси України» залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

15. Відзив мотивовано тим, що інформація щодо земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0040, площею 0,9482 га, внесена до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що перебувають у постійному користуванні ДСГП «Ліси України», розробленої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 у 2023 році. У випадку виявлення помилок у такій технічній документації ДСГП «Ліси України» мало достатньо можливостей відкорегувати межі земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0040, та надати суду відповідні докази. Відтак необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо позбавлення ДСГП «Ліси України» права користування земельною ділянкою.

16. Помилковими є доводи касаційної скарги щодо обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права. Належна позивачу земельна ділянка, площею 0,25 га, є сформованою, право власності зареєстровано за позивачем, земельна ділянка перебуває у фактичному володінні позивача, огороджена парканом, на земельній ділянці розміщено житловий будинок та господарські споруди. Саме реєстрація у Державному земельному кадастрі - внесення до Державного земельного кадастру відомостей про формування спірної земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0040, порушує права позивача на розпорядження належною йому земельною ділянкою внаслідок накладення меж. Такі права належним чином будуть поновлені внаслідок скасування реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0040.

17. Доводи касаційної скарги в частині недоведеності існування накладення земельних ділянок спростовують наявним у справі рішенням кадастрового реєстратора за № РВ-023 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку із знаходженням в межах земельної ділянки, яку необхідно зареєструвати, іншої земельної ділянки чи її частини.

18. Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що земельна ділянка, кадастровий номер :11:001:0040, належить до земель лісового фонду, оскільки така земельна ділянка, зокрема в частині накладення на земельну ділянку позивача, розташована в межах населеного пункту село Вовчий Неліпинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, та на ній знаходиться житловий будинок і господарські споруди.

Провадження у суді касаційної інстанції

19. Верховний Суд ухвалою від 17 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ДСГП «Ліси України» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

20. У грудні 2025 року матеріали цивільної справи № 306/1772/23 надійшли до Верховного Суду.

21. Верховний Суд ухвалою від 14 січня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

22. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19, а також постановах Верховного Суду від 12 грудня 2023 року у справі № 187/1945/21, від 06 березня 2025 року у справі № 686/811/22 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України).

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

23. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 13 червня 2002 року ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,25 га, що знаходиться на території Неліпинської сільської ради, яка передана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Земельна ділянка належить продавцю ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії 111-ЗК № 025946, виданого Неліпинською сільською радою 13 березня 1996 року та зареєстрована в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 97. Договір посвідчено приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Ляшенко А. Г. та зареєстровано в реєстрі за № 2389 (т. 1 а. с. 8).

24. На підставі вказаного договору Неліпинська сільська рада народних депутатів видала державний акт про право приватної власності на землю від 11 листопада 2002 року серії 11-ЗК № 002838, згідно з яким ОСОБА_1 передається у приватну власність земельна ділянка, площею 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 261 (т. 1 а. с. 9).

25. Рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 27 червня 2023 року № РВ-023 відмовлено ОСОБА_1 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку із знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Перетин ділянки із ділянкою :11:001:0040, площа співпадає на 100 (накладка) (т. 1 а .с. 13).

26. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0040, площею 0,9482 га, є Закарпатська обласна державна адміністрація, а правокористувачем - ДСГП «Ліси України» (т. 1 а. с. 12).

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

27. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

28. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

29. Частиною п`ятою статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

30. У статті 152 ЗК України зазначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіти земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення права; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів.

31. Відповідно до положень статті 4 ЗК України 1990 року (чинній на час набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку) у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Суб`єктами права державної власності на землю виступають, зокрема, обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

32. Не можуть передаватися у колективну та приватну власність, зокрема, землі лісового фонду, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств.

33. Згідно зі статтею 6 ЗК України 1990 року громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) та садівництва. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно.

34. Відповідно до статті 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

35. За вимогами статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів.

36. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

37. Частиною першою статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

38. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (частина перша статті 202 ЗК України).

39. Частиною першою статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.

40. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

41. Пунктами 2 та 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

42. Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

43. Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята).

44. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є, зокрема, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

45. У справі, яка переглядається в касаційному порядку, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :11:001:0040, площею 0,9482 га, на яку накладається земельна ділянка позивача, передана Свалявському державному лісогосподарському підприємству в постійне користування згідно з державним актом на право постійного користування землею від 14 березня 1997 року серії І-ЗК № 000379, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 79.

46. Позивач просив скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером :11:001:0040, площею 0,9482 га, яка входить до числа земельних ділянок, які передані у постійне користування Свалявському державному лісогосподарському підприємству, тобто належить до державної власності.

47. Колегія суддів вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_2 раніше за Свалявське державне лісогосподарське підприємство отримав у власність земельну ділянку, площею 0,25 га, яку 13 червня 2002 року продав ОСОБА_1 , оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :11:001:0040, площею 0,9482 га, в межах якої знаходиться земельна ділянка позивача, належить до земель лісового фонду, які є об`єктами права власності Українського народу починаючи з 24 серпня 1991 року.

48. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначав, що належна позивачу земельна ділянка, площею 0,25 га, яка була передана у приватну власність первісному набувачеві ОСОБА_2 . Неліпинською сільською радою 13 березня 1996 року розташована за межами населеного пункту та відносилася до земель лісогосподарського призначення, які належать до державної власності.

49. Земельне законодавство, чинне на момент набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, встановлювало заборону на передачу у приватну власність земель лісового фонду (за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств), а розпорядником земельних ділянок, розташованими за межами населених пунктів, були обласні (районні) Ради народних депутатів.

50. Втім, суди попередніх інстанцій не з`ясували, до земель якої форми власності відноситься належна позивачу земельна ділянка та хто був розпорядником цієї ділянки, з огляду на те, що це питання є першорядним, оскільки впливає на правомірність набуття первісним власником ОСОБА_2 земельної ділянки.

51. Крім того, у цій справі позивач просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :11:001:0040, площею 0,9482 га.

52. Водночас позивачу належить земельна ділянка, площею 0,25 га.

53. Тобто, площа земельної ділянки, яка належить позивачу, менша загальної площі земельної ділянки, переданої Свалявському державному лісогосподарському підприємству в постійне користування згідно з державним актом на право постійного користування землею від 14 березня 1997 року серії І-ЗК № 000379.

54. За таких обставин, позивач має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :11:001:0040, площею 0,9482 га. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 441/123/16).

55. Отже, земельна ділянка, яка належить позивачу, має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

56. У таких висновках Верховний Суд базується на тому, що за змістом частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі.

57. Не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:001:0040, площею 0,9482 га, шляхом виключення відомостей з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки з одночасним припиненням всіх зареєстрованих речових прав щодо ділянки призведе до позбавлення ДСГП «Ліси України» права користування не тільки на ту частину земельної ділянки, яка, за твердженнями позивача, накладається на його земельну ділянку, а й на ту земельну ділянку, яка не є спірною та правомірність надання якої у користування ДСГП «Ліси України» не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

58. Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :11:001:0040, площею 0,9482 га, є передчасними, у зв`язку з чим справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

59. Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

60. Враховуючи зазначене, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

61. Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Пророк