Єдиний унікальний номер 317/5099/25
Номер провадження 2/317/181/2026
16 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Громової І.Б.,
при секретарі судового засідання Шевченко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У жовтні 2025 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 08.07.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4796482 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Відповідно до вказаного договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» зобов`язується надати грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності в розмірі 15 000, 00 грн. строком на 360 днів (з 08.07.2024 року по 03.07.2025 року) з періодичністю платежів зі сплати відсотків кожні 30 днів, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором.
ТОВ «Лінеура України» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в сумі 15 000, 00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК».
В подальшому ОСОБА_1 було підписано додатковий договір від 08.07.2024 та відповідно кошти в розмірі 2 000 грн. від первісного кредитора, згідно з договором, які були надіслані платіжною системою ТОВ «ПЕЙТЕК» на карту споживача.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед первісним кредитором, 27.02.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 27/02/2025 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Відповідно до укладеного Договору факторингу від 27.02.2025 року №27/02/2025 року до позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4796482 від 08.07.2024 року, загальна сума заборгованості склала 85 395, 00 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 17 000, 00 грн., заборгованості за відсотками 59 895, 00 грн. та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 8500 грн.
Відповідно до умов п. 1.3 договору №4796482 строк кредиту 360 днів: з 08.07.2024 по 03.07.2025, станом на дату укладання Договору факторингу від 27.02.2025 №27/02/2025, строк дії Договору №4796482 від 08.07.2024 не закінчився, а тому ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ»з дати факторингу 27.02.2025 донараховано відсотки за 125 календарних днів а саме 31 875 грн.
Враховуючи вище викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість загальною сумою 108 770,00 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 17 000, 00 грн., суми заборгованості за відсотками нарахованими первісним кредитором 59 895,00 грн. суми заборгованості за відсотками нарахованими ТОВ УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ 31 875 грн., а також судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2422, 40 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, у позові просив розглядати справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання до суду не з`явився без поважних причин, відзив на позов не подавав, скориставшись своїми процесуальними правами на власний розсуд.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 08.07.2024 року відповідач був ознайомлений з умовами кредитування та підписав Паспорт споживчого кредиту.
Також, 08.07.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено договір №4796482 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2.).
Згідно з п. 1.3. договору кредит надається строком на 360 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати відсотків , визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору.
Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) №5168-75ХХ-ХХХХ-5169.
Відповідно до пунктів 1.4.1., 1.4.2. договору, стандартна процентна ставка становить 1,50% в день, за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього договору.
Отже, факт користування відповідачем грошовими коштами товариства доведено та не спростовано відповідачем.
Проте, суд не приймає до уваги додатковий договір до договору №4796482 від 08.07.2024, оскільки первісним договором №4796482 від 08.07.2024 визначена сума у розмірі 15 000 грн. і відповідно ці кошти були надані відповідачу.
У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У розумінні ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки , якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки .
Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, суд переконаний, що ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Згідно з графіком платежів, який є додатком № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4796482 від 08.07.2024, відповідач зобов`язаний був сплатити 96 000,00 грн., з яких: 15 000,00 грн. сума кредиту за договором; 81 000,00 грн. відсотки за користування кредитом.
Відповідно до паспорту споживчого кредиту відповідач був ознайомлений із основними умовами кредитування та інформацією щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядком повернення кредиту та іншими важливими правовими аспектами.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Підпунктом 5.1.3 пункту 5.1 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4796482 від 08.07.2024 визначено, що товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта.
За договором факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступлено до нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом.
Перелік боржників, підстави виникнення грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору.
Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» прийняло реєстр боржників, після чого від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» переходять права вимоги заборгованості від боржників і ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.
Відповідно до Реєстру боржників від 27.02.2025, який є додатком № 1 до договору факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 , за кредитним договором № 4796482 від 08.07.2024, загальна сума заборгованості склала 85 395, 00 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 17 000, 00 грн., заборгованості за відсотками 59 895, 00 грн. та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 8500 грн.
Відповідно до умов п. 1.3 договору №4796482 строк кредиту 360 днів: з 08.07.2024 по 03.07.2025, станом на дату укладання Договору факторингу від 27.02.2025 №27/02/2025, строк дії Договору №4796482 від 08.07.2024 не закінчився, а тому ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ»з дати факторингу 27.02.2025 донараховано відсотки за 125 календарних днів а саме 31 875 грн.
Досліджені докази підтверджують, що ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідача за кредитним договором № 4796482 від 08.07.2024.
Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків , їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_1 повністю виконав зобов`язання за укладеним договором.
Відомостей про добровільне виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4796482 від 08.07.2024 матеріали справи не містять.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.
Виходячи із вище викладеного, суд вважає позовні вимоги ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» в частині стягнення суми боргу та відсотків за користування кредитними коштами за основним договором № № 4796482 від 08.07.2024 у сумі 96 000 грн., з яких: 15 000 грн. основна заборгованість; 81 000 грн. відсотки за користування кредитом за 360 днів, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував розрахунок заборгованості позивача, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами.
Стосовно позовної вимоги, в якій позивач ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» просить в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за наведеною позивачем формулою, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ»; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Із аналізу вищезазначених норм видно, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
Таке нарахування суд може здійснити лише на підставі процесуального клопотання позивача. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується.
Отже, суд звертає увагу, що в рішенні суду може бути вказано лише щодо нарахування відсотків або пені, тобто ч. 10 ст. 265 ЦПК України взагалі не передбачено можливість зазначення в рішенні нарахування інфляційних витрат.
Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3% річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3% річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги.
Однак позивачем вимога про стягнення 3% річних не заявлена, у зв`язку з чим відсутні підстави зазначення в рішенні суду про нарахування органом (собою), який буде здійснювати примусове виконання рішення суду, 3% річних.
З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не обґрунтовано доцільності застосування ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2138 грн.
Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Згідно з приписами ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як встановлено судом, у межах розгляду даної цивільної справи ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» надавалась професійна правнича допомога адвокатом Дідухом Є.О. на підставі договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024. До позовної заяви також додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5972/10, виданого Дідуху Є.О. на підставі рішення Ради адвокатів Київської області № 48 від 24.03.2017 (а.с. 84).
Відповідно до заявки № 4796482 від 01.08.2024 на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та адвокат Дідух Є.О. погодили перелік послуг професійної правничої допомоги по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4796482 від 08.07.2024, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 .
Згідно з актом № 4796482 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18.09.2025, адвокат Дідух Є.О. надав ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» правові послуги у зв`язку з розглядом даної цивільної справи на загальну суму 10 000 грн.
Матеріали справи містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Дідухом Є.О. на виконання умов договору про надання правової допомоги № 01/08/2024-А від 01.08.2024.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На переконання суду визначений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не у повній мірі є обґрунтованим.
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума за складання позовної заяви у розмірі 1640,00 грн.; складання та оформлення інших документів додатків до позовної заяви у розмірі 840,00 грн.; складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи у розмірі 1640,00 грн.
Суд ураховує, що з 01.08.2024 між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та адвокатом Дідухом Є.О. діє рамковий договір, який не вимагає усної або письмової консультації щодо кожної судової справи. Також безпідставними є посилання на надання такої правничої послуги як представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства, у тому числі участь у судових засіданнях, оскільки адвокат Дідух Є.О. участі у жодному судовому засіданні не приймав. Фактично зазначення таких послуг спрямоване лише на штучне збільшення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Витрати на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України ,-
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» суму заборгованості за кредитним договором №4796482 від 08.07.2024в сумі 96 000 грн.(дев`яносто шість тисяч гривень), яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 15 000 грн.; прострочена заборгованість за відсотками 81 000 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судовий збір у розмірі 2138 грн. (дві тисячі сто тридцять вісім гривень).
Стягнути з з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4120 грн. 00 хв. (чотири тисячі сто двадцять гривень).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Б. Громова