Провадження №: 2/752/1461/26
УХВАЛА

іменем України

про закриття провадження у справі

10.02.2026 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І. А.,

за участю секретаря - Сінчук І. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» визнання поширеної інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва»), у якому просив:

1)визнати недостовірною інформацію про заборгованість квартири АДРЕСА_1 за надані житлові послуги у сумі 1248 грн станом на 01 вересня 2023 року, яка була розміщена 12 жовтня 2023 року в об`явах на вхідних дверях під`їздів зазначеного будинку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва»;

2)визнати, що поширенням такої інформації відповідач порушив права ОСОБА_1 на належну якість обслуговування та особисті немайнові права на повагу до честі і гідності.

Також просить зобов`язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» спростувати зазначену недостовірну інформацію протягом двох тижнів після набрання рішенням суду законної сили у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом розміщення резолютивної частини рішення за даним позовом.

В обґрунтування позову вказує, що 12 жовтня 2023 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» на вхідних дверях кожного із п`яти під`їздів будинку за адресою: АДРЕСА_2 , розмістив об`яву з переліком номерів квартир цього будинку, мешканці яких мають заборгованість перед відповідачем за надані ним послуги станом на 01 вересня 2023 року із зазначенням сум заборгованості, зокрема у ній вказано квартиру АДРЕСА_3 та заборгованість у розмірі 1248,19 грн.

Вказує, що не зважаючи на те, що у зазначеній об`яві вказані лише номери квартир будинку АДРЕСА_2 , мова йде про саме мешканців цих квартир.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 29 квітня 2022 року та акту про обстеження матеріально- побутових умов домогосподарства від 05 жовтня 2023 року ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 та проживає там один.

Вважає, що поширена відповідачем у об`яві інформація про заборгованість квартири АДРЕСА_3 у сумі 1248,19 грн стосується саме позивача, а не його квартири.

Відсутність у об`яві прізвища позивача при наявності номера квартири дозволяє сусідам безпомилково ідентифікувати саме позивача із заборгованістю перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Зазначає, що інформація розміщена в об`яві щодо наявності заборгованості у сумі 1248,19 грн у ОСОБА_1 є недостовірною.

Відповідно до довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» заборгованість у розмірі 1248,19 грн утворилась у квітні, травні, червні, серпні, листопаді 2018 року та у квітні 2020 року. На думку позивача у нього відсутня заборгованість за спожиті житлово- комунальні послуги, оскільки у 2018 році та 2020 році він здійснив оплату, що підтверджується квитанціями АТ «Державний ощадний банк України».

Відповідач порушив його права, оскільки поширив інформацію про заборгованість із зазначенням адреси місця проживання без його ж згоди.

Крім того, зазначав, що інформація, яка була розміщена відповідачем на вхідних дверях під`їздів будинку, в якому він проживає, є недостовірною та як наслідок порушила його особисті немайнові права, право на недоторканність особистого життя і право на повагу до гідності і честі.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито позовне провадження у справі та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Витребувано у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» документи, які підтверджують існування заборгованості позивача перед відповідачем за надані ним послуги у сумі 1248,19 грн станом на 01 вересня 2023 року.

Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

15 вересня 2025 року вх. № 58657 до суду надійшов відзив на позовну заяву від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», у якому відповідач просить в задоволені позову відмовити. В обґрунтування зазначає, що позивачем не доведено факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, що інформація є недостовірною, що саме відповідач вивішував об`яви з такою інформацією, до якого кола осіб ця інформація встигла стати доступною, поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача. Позивач сплачував кошти за спожиті комунальні послуги на розподільчий рахунок КП «ГІОЦ», які внаслідок технічної помилки при здійснені розщеплення не були перераховані на рахунок КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», тому саме позивач у 2021 році повинен був самостійно вжити заходів щодо розшуку коштів. Наявність боргу по квартирі АДРЕСА_1 підтверджується рішеннями Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року у справі № 752/26473/23 та від 07 лютого 2025 року у справі № 752/25864/24.

10 вересня 2025 року вх. № 57907 через підсистему електронний суд ОСОБА_1 подав до Голосіївського суду міста Києва відповідь на відзив, в якому зазначив, що саме відповідач несе відповідальність за розшук коштів, які він не отримав від КК «Центр комунального сервісу», оскільки сам обрав такого підрядника. Твердження відповідача, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва встановлено що у позивача є заборгованість по оплаті комунальних послуг не відповідає дійсності, оскільки при розгляді справи № 752/26473/23 розглядалось питання про пропуск строку позовної давності, а не питання про заборгованість ОСОБА_1 . Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача порушені його права на отримання житлової субсидії.

17 вересня 2025 року вх. № 59365 до Голосіївського районного суду міста Києва КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» подало заперечення на відповідь на відзив за підписом в.о. директора О. Ціцішвілі, в якому зазначає, що відповідачем не визнавався факт вивішування на дверях під`їзду аркушу про наявність заборгованості мешканців будинку АДРЕСА_2 . Позивачем не доведено факту поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

23 вересня 2025 року через підсистему електронний суд до суду надійшли пояснення ОСОБА_1 на заперечення, в яких просив не долучати до справи заперечень, що підписані в.о. директора Ціцішвілі О., в порушення вимог статей 58, 62 ЦПК України, не повноважним представником.

25 вересня 2025 року вх. № 61575 відповідачем подано пояснення на заперечення, в якому зазначено, що заперечення подані 17 вересня 2025 року підписані першим заступником директора- головним інженером Ціцішвілі О., на якого покладено обов`язки директора відповідно до наказу від 04 вересня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальним правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Результат аналізу пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить про те, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянутої остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що «за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження№ 12-161гс19)).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Так, правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], No 28342/95, пункт 61).

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви NoNo 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) також констатовано: «... право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], No 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку.

З відомостей сайту «Судова влада України» та Єдиного державного реєстру судових рішень, судом установлено, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №752/3690/24 (головуючий суддя Плахотнюк К.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання права, визнання поширеної інформації недостовірної, спростування недостовірної інформації.

Позивач ОСОБА_1 у вказаній позовній заяві просив:

- визнати інформацію Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», розміщену в об`явах 12.10.2023 на вхідних дверях під`їздів будинку за адресою: АДРЕСА_2 , про заборгованість квартири АДРЕСА_3 цього будинку за спожиті послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території у сумі 1248,19 грн. станом на 01.09.2023, недостовірною та такою, що порочить особисті немайнові права споживача ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним розповсюдження Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» недостовірної інформації у об`явах, розміщених 12.10.2023 на вхідних дверях під`їздів будинку за адресою: АДРЕСА_2 , щодо заборгованості квартири АДРЕСА_3 цього будинку за спожиті послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території у сумі 1248,19 грн. станом на 01.09.2023, що призвело до розповсюдження про споживача ОСОБА_1 недостовірної інформації про його заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території;

- зобов`язати Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» спростувати недостовірну інформацію, розміщену 12.10.2023 на вхідних дверях під`їздів будинку за адресою АДРЕСА_2 , про заборгованість квартири АДРЕСА_3 цього будинку за спожиті послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території у сумі 1248,19 грн. станом на 01.09.2023 щодо споживача ОСОБА_1 , яка порочить його особисті немайнові права, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 грудня 2024 року у справі №752/3690/24 позов ОСОБА_1 до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання права, визнання поширеної інформації недостовірної, спростування недостовірної інформації, залишено без задоволення.

Судом встановлено, що підстави та предмет позову у даній справі є тотожними.

Таким чином, у справі №752/3690/24 та у справі, що розглядається № 752/20017/25 , позивачем та відповідачем є та ж сама особа, предметом спору є аналогічна матеріально-правова вимога та позивач обґрунтовує свої вимоги аналогічними обставинами.

Таким чином, встановивши, що вже існує рішення, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, при цьому судове рішення у справі №752/3690/24 є таким, що набрало законної сили, суд дійшов висновку про наявність, передбачених пунктом 3 частиною першою статті 255 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі.

Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Судові витрати по справі на підставі частини шостої статті 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при відкритті провадження.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 3 частиною першою статті 255 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» визнання поширеної інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації - закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», адреса: 03039, м. Київ, просп. Голосіївський, 17-Б, .

Ухвала складена 10 лютого 2026 року.

Суддя І. А. Кирильчук