Р І Ш Е Н Н Я№ 127/20628/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 р.Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Венгрин О.О.,

секретар - Чопа А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

ТОВ "Таліон Плюс" в системі Електронний суд звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 11.08.2024 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №555269005, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 7900,00 грн. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, інших витрат. 22.10.2024 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/5, право вимоги за договором кредитної лінії №555269005 від 11.08.2024 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 25556,50 грн, з яких 7900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 17656,50 грн - заборгованість за процентами.

В судове засідання представник позивача ТОВ «Таліон Плюс» не з`явився, у справі є клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо заочного розгляду справи. (а.с. 5 зворот)

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. (а.с. 33-34, 47-48) Відзив відповідачем не подано.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача відповідно до гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 11.08.2024 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір кредитної лінії №555269005, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 7900,00 грн (п.2.3), кінцева дата повернення кредиту 10.09.2029 (п.7.3). В договорі сторони також узгодили розмір відсотків та порядок їх нарахування.

За п. 8.3. базова процентна ставка складає 1,50% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника, за кожний день користування ним, що становить 547,50 % річних.

Відповідно до заявки від 11.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою отримання грошових коштів в кредит.

Паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору №555269005 від 11.08.2024, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача ОСОБА_1 .

Отримання відповідачем грошових коштів підтверджується довідкою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» № 555269005/27062025/Э від 27.06.2025.

Згідно інформації АТ КБ «Приватбанк» від 05.09.2025 на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту №233314. На картку клієнта №233314 було перераховано 7900,00 грн 11.08.2024. Банком надано виписку за договором ОСОБА_1 за 11.08.2024, з якої вбачається надходження коштів на рахунок в розмірі 7900,00 грн 11.08.2024. (а.с. 17)

22.10.2024 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/5, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступає шляхом продажу ТОВ «Таліон Плюс», а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі прав вимоги.

Сплата ТОВ «Таліон Плюс» коштів за цим договором підтверджується копіями платіжних інструкцій кредитового переказу коштів №866 від 29.11.2024 та №868 від 03.12.2024.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу №МВ-ТП/5 від 22.10.2024 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за договором кредитної лінії №555269005 від 11.08.2024.

Договір факторингу не визнаний недійсними (доказів протилежного суду не надано), згідно ст. 204 ЦК України договір є дійсним і враховується судом.

Згідно розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 за договором №555269005 від 11.08.2024, здійсненим кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», заборгованість за тілом кредиту - 7900,00 грн, заборгованість за відсотками 8532,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 за договором №555269005 від 11.08.2024, здійсненого кредитором ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість за тілом кредиту - 7900,00 грн, заборгованість за відсотками - 17656,50 грн.

ОСОБА_1 зобов`язання за договором №555269005 від 11.08.2024 належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість: за тілом кредиту - 7900,00 грн, заборгованість за відсотками - 17656,50 грн.

Отже, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини (кредит).

Надані позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована (в тому числі і розмір заборгованості за договором). Умови договору не оспорюються, умови договору сторонами виконувались, що свідчить про дійсність договору.

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Ст. 628 ч. 2 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ч. 2 абз. 2 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис згідно ст. 6 ч. 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, кредиту, встановив, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не виконував належним чином умови договору, тому права позивача підлягають захисту.

02.12.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» укладено договір про надання правової допомоги №5, а 30.12.2024 - додаткова угода №895 про надання правової допомоги до договору №5 від 02.12.2024.

До позову додано акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024.

Відповідно до платіжної інструкції кредитного переказу коштів №1795 від 30.12.2024: платник ТОВ «Таліон Плюс» сплатив на користь АО «ЛЮТІ» 5000,00 грн за надання правової допомоги згідно договору №5 від 02.12.2024 та додаткової угоди №895 від 30.12.2024 у справі про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України).

Згідно ст. 137 ч. 2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ст. 137 ч.ч. 4, 5, 6 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підставі викладеного, враховуючи те, що справа, яка розглядається, не є складною, в справі - невелика кількість письмових доказів (справа в одному томі), позов подано до суду в системі Електронний суд, представник позивача не брав участі в судовому засіданні у справі, суд вважає заявлений розмір витрат сторони позивача на правничу допомогу не співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 3500,00 грн витрат на правничу допомогу. В стягненні решти витрат на правничу допомогу потрібно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 1054, 639, 629, 628, 526, 527, 530, 207 ЦК України,

Законом України «Про електронну комерцію»,

Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»,

ст.ст. 13, 89, 133, 137, 141, 263-265, 268, 279, гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" заборгованість за кредитним договором №555269005 від 11.08.2024 в розмірі 25556 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн 50 к., з яких 7900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 17656,50 грн - заборгованість за процентами;

а також стягнути 2422,40 грн судового збору і 3500,00 грн витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовити.

Заяву про пергляд заочного рішення суду може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня складення повного рішення до Вінницького апеляційного суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс", , м. Чернігів, вул. Жабинського, 13;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Повне рішення виготовлено 11.02.2026.

Суддя О.О. Венгрин