ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року

м. Харків

справа № 641/975/25

провадження № 22-ц/818/1391/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені,

за апеляційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Слобідського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2025 року, постановлене суддею Костіною І.Г.

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України інфляційні втрати в розмірі 29 890,93 грн., 3% річних в розмірі 9 455,86 грн. та пеню в розмірі 35 495,83 грн., всього у розмірі 74 842 грн.62 коп., а також стягнути судові витрати.

Рішенням Слобідського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 3% річних, інфляційні витрати та пеню в загальному розмірі 74 842 гривень 62 копійок. Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 грн.20 коп.

В апеляційній скарзі Державне підприємство обслуговування повітряного руху України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вирішити питання щодо судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що в рішенні відсутнє мотивування підстав для задоволення позову. Не взято до уваги, о строк позовної давності становить один рік, також не надано оцінку доводам відповідача щодо невірності розрахунку. Невиконання умов пов`язано з російською агресією. Суми податків та зборів не можуть включатися в заборгованість. Зауважує, що невиплата була через форс-мажорні обставини про, що є відповідний сертифікат.

Відповідно до частин 1, 2ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що виплата матеріальної допомоги позивачу обумовлена договором про виплату матеріальної допомоги, укладеним між сторонами 28.04.2021 року, після припинення трудових відносин позивача з відповідачем. Судом встановлено наявність заборгованості саме в розмірі 158 597,00 грн., суд приходить до висновку про стягнення інфляційних витрат за період з 28.02.2022 року по 27.08.2023 в розмірі 29 890,93 грн., 3 % річних в сумі 9 455,86 грн. та пені у розмірі 35 495,83 грн., а всього у загальному розмірі 74 842 грн.62 коп.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 12.02.2010 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, де вона працювала до 28.04.2021 року, що підтверджується записами № 13-22 трудової книжки.

Відповідно до наказу від 27.04.2021 року № 114/о її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників 28.04.2021 року.

28.04.2021 року між ОСОБА_1 та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України був укладений договір № 37 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, відповідно до умов якого підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками. Згідно пунктів 2.2 та 2.3 договору про виплату матеріальної допомоги від 28.04.2021 р. № 37 посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 19 310,00 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 11 років 2 місяці та 17 днів (а.с.60)

Розмір матеріальної допомоги склав 216 527,00 грн.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30 березня 2022 року було призупинено дію окремих положень колективного договору з 1 квітня 2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору (а.с.76).

20.05.2024 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь останньої матеріальну допомогу у розмірі 158 597 грн. 00 коп.

18.11.2024 року постановою Харківського апеляційного суду, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.05.2024 року залишено без змін ( а.с.20-24)

Позивач звертаючись до суду посилалась на те, що внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання позивач має право на отримання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2ЦПКУкраїни завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

12.02.2010 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, де вона працювала до 28.04.2021 року, що підтверджується записами № 13-22 трудової книжки.

Відповідно до наказу від 27.04.2021 року № 114/о її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників 28.04.2021 року.

28.04.2021 року між ОСОБА_1 та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України був укладений договір № 37 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором.

Відповідно до п.1. договору підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п.2.3.2 додатком №19 до Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками.

2.1. Розмір матеріальної допомоги визначається відповідно до зазначеної у п. 1.1 норми Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками (далі - Колективний договір).

2.2. Вихідні дані для розрахунку матеріальної допомоги: дата звільнення працівника (відповідно до наказу) 28.04.2021; посадовий оклад Працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплату за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад (далі - посадовий оклад) становить: 19 310,00 грн.; стаж безперервної роботи Працівника на Підприємстві становить 11р.02м.17 дн.

2.3. Розмір матеріальної допомоги становить 216 527,00 грн.

3.1. Підприємство виплачує Працівнику матеріальну допомогу у наступному порядку: 1 посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії цього Договору; залишок суми матеріальної допомоги - по 1 (одному) посадовому окладу кожні 2 ( місяці, які починають підліковуватись з 12-го (дванадцятого) місяця з дати підписання цього Договору до повної виплату матеріальної допомоги за пунктами 6.25.2 та 6.25.4 Колективного договору; 6-го (шостого) місяця з дати підписання цього Договору до повної виплату матеріальної допомоги за пунктом 2.3.2 Додатку 19 Колективного договору.

3.2. Підприємство перераховує Працівнику матеріальну допомогу за вирахуванням обов`язкових податків і зборів, чинних на момент виплати певної частини допомоги, щодо яких Підприємство є податковим.

4.1. У разі невиплати матеріальної допомоги у строки, передбачені п. 3.1 цього Договору, Підприємство сплачує Працівнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоечасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з 11 (одинадцятого) робочого дня.

42. При порушенні Підприємством умов Договору сума матеріальної допомоги (її залишок) та нарахована пеня можуть стягуватися Працівником у судовому порядку.

Наказом ДП «Украерорух» № 141 від 30 березня 2022 року про призупинення дії окремих положень Колективного договору, було призупинено дію окремих положень колективного договору з 1 квітня 2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору (т.1 а.с.76-77).

Згідно із частиною першою статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц, провадження N 14-623 цс 18).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ЦК України передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Одним із видів акцесорного зобов`язання є неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

При цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі N 355/385/17 (провадження N 61-30435сво18) міститься висновок, що "у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)".

Згідно з частинами першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Так, матеріалами справи підтверджено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Державним підприємством обслуговування повітряного руху України Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України 12 червня 2020 року було укладено договір про виплату матеріальної допомоги за колективним договором.

На момент укладення вказаного договору позивачка вже не перебувала у трудових відносинах з відповідачем по справі, оскільки наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України№ №114 від 27.04.2021 її було звільнено у зв`язку із скороченням штабу працівників.

Згідно 2.1. Розмір матеріальної допомоги визначається відповідно до зазначеної у п. 1.1 норми Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками (далі - Колективний договір).

2.2. Вихідні дані для розрахунку матеріальної допомоги: дата звільнення працівника (відповідно до наказу) 28.04.2021; посадовий оклад Працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплату за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад (далі - посадовий оклад) становить: 19310,00 грн.. 2.3. Розмір матеріальної допомоги становить 216 527,00 грн.

3.1. Підприємство виплачує Працівнику матеріальну допомогу у наступному порядку: 1 посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії цього Договору; залишок суми матеріальної допомоги - по 1 (одному) посадовому окладу кожні 2 ( місяці, які починають підліковуватись з 12-го (дванадцятого) місяця з дати підписання цього Договору до повної виплату матеріальної допомоги за пунктами 6.25.2 та 6.25.4 Колективного договору; 6-го (шостого) місяця з дати підписання цього Договору до повної виплату матеріальної допомоги за пунктом 2.3.2 Додатку 19 Колективного договору.

Крім того, з метою виконання Договору N? 37 від 28.04.2021 між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та

ОСОБА_2 про виплату матеріальної допомоги за Колективним логовором в загальній сумі 216 527,00 грн. було видано наказ від 12 травня 2021 року N? 327/0, яким визначено порядок, строки та суму виплати матеріальної допомоги, а саме:

??19 310,00 грн. (з 28.04.2021 до 14.05.2021);

??19 310,00 грн. у період з 28.10.2022 до 27.12.2022;

??19 310,00 грн. у період з 28.12.2022 до 27.02:2022;

??19 310,00 грн. у період з 28.02.2022 до 27.04.2022;

??19 310,00 грн. у період з 28.04.2022 до 27.06.2022;

??19 310,00 грн. у період з 28.06.2022 до 27.08.2022;

??19 310,00 грн. у період з 28.08.2022 до 27.10.2022;

??19 310,00 грн. у період з 28.10.2022 до 27.12.2022;

??19 310,00 грн. у період з 28.12.2022 до 27.02.2023;

??19 310,00 грн. у період з 28.02.2023 до 27.04.2023;

??19 310,00 грн. у період з 28.04.2023 до 27.06.2023;

??4 117,00 грн. у період з 28.06.2023 до 27.08.2023.

Таким чином, Відповідач взяв на себе зобов?язання з виплати матеріальної допомоги у строки передбачені умовами Колективного договору, Договору N? 37 від 28.04.2021 та наказом від 12 травня 2021 року N? 327/0.

13.05.2021 р., 16.12.2021 р. та 22.02.2022 р. було виплачено по одному посадовому окладу в розмірі 19 310,00 грн.

Разом з тим, станом на день звернення позивачки до суду у січні 2024 року, з урахуванням строків настання кожного із чергових платежів, відповідач не виплатив 8 посадових окладів, строки по виплаті яких настали.

Таким чином, Відповідачем було сплачено грошове зобов?язання вчасно у розмірі 57 930,00 гривень.

Пунктом 4.1 договору про виплати матеріальної допомоги за колективним договором від 28 квітня 2021 року позивач має право на отримання пені в розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з 11 робочого дня.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у відповідача також виник обов`язок сплатити суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання та 3% річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується із розрахунком пені, інфляції за час прострочення, 3% річних від простроченої суми, розмір яких становить за період з 28.02.2022 року по 27.08.2023 в розмірі 29 890,93 грн., 3 % річних в сумі 9 455,86 грн. та пені у розмірі 35 495,83 грн., а всього у загальному розмірі 74 842 грн.62 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача про помилковість висновків суду щодо непоширення на спірні правовідносини положень Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" N 136-IX, апеляційним судом відхиляються, оскільки з матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що виплата матеріальної допомоги позивачу обумовлена договором про виплату матеріальної допомоги, укладеним між сторонами 12 червня 2020 року, після припинення трудових відносин позивача з відповідачем у зв`язку зі звільненням з роботи. Правовідносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 26 від 12 червня 2020 року, є цивільно-правовими. У зв`язку з тим, що на них не поширюється Закон України « Про організацію трудових відносин в умовах військового стану».

Між сторонами не було укладено додаткових угод щодо внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги, а тому колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо призупинення дії деяких положень колективного договору, тому укладений на основі колективного договору договір про виплату матеріальної допомоги теж призупинив свою дію.

Необґрунтованими, на думку колегії суддів, є і доводи скарги відповідача про те, що умовами укладеного між сторонами Договору не було враховано настання для відповідача форс-мажорних обставин, як наприклад, військова агресія російської федерації, що призвело до неможливості виконання ним взятих на себе зобов`язань, виходячи, зокрема, з наступного.

Проте, статтею 617 Цивільного кодексу України, а також статтею 218 Господарського кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Торгово-промисловою палатою України (ТПП) було оприлюднено лист N 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Тобто, необхідно довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

Разом з тим, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 922/854/21 форс-мажорні обставини не мають преюдицільний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс- мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі № 910/15264/21 наголосив, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 ( провадження № 12-56 гс21) також викладено висновок, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили ( форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання ( неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідачем не доведено, що неможливість виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором є наслідком саме військової агресії російської федерації в Україні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скарги про звільнення відповідача від необхідності виконувати договірні зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку по сплаті сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України колегія суддів не вбачає.

Щодо застосування строку позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Крім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який було продовжено.

Зазначений Закон установлює, що: "під час дії карантину, строки, визначені статтею 257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину".

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином станом на час звернення до суду із позовом строк позовної давності не пропущено.

Щодо вирахування податків із заявленої суми, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

Постановив

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - залишити без задоволення.

Рішення Слобідського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова