Житомирський апеляційний суд
Категорія 57 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/14016/25 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Рожкової О.С.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що під час судового розгляду цивільних справ за її позовними вимогами №296/5583/21, №296/1693/20, №296/262/22, №296/6169/23 відповідачем допущено 26 випадків порушень вимог законодавства, оскільки надані представником відповідача довіреності на представництво інтересів в суді не відповідають вимогам законодавства.

Окрім того, відповідач подавав відзиви на позовні заяви, а також відзиви на апеляційну й касаційну скарги з порушенням вимог законодавства.

Позивачка стверджує, що вказані порушення були допущені під час розгляду кожної з наведених вище цивільних справ.

Оскільки такі дії призвели до порушення її прав та інтересів, просила відшкодувати моральну шкоду у розмірі 200000 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що суд протиправно обмежив її у доступі до правосуддя, адже вона з метою захисту своїх порушених цивільних прав та інтересів звернулася до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визнати у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що підставою для відшкодування моральної шкоди є порушення відповідачем вимог законодавства при оформленні довіреностей на представництво інтересів в суді під час розгляду її позовних вимог у цивільних справах. Окрім того, ОСОБА_1 стверджує, що відповідачем були порушені вимоги законодавства при поданні до суду відзивів на позови, а також на апеляційну та касаційну скарги у даних справах.

Вказана обставина свідчить про те, що у даній справі між ОСОБА_1 та відповідачем цивільно-правові відносини не виникли, оскільки ОСОБА_1 вважає, що вказані довіреності видані з порушенням вимог законодавства та подання відзивів на позови та апеляційну й касаційну скаргу відбулося з порушенням положень законодавства.

Нормами цивільно-процесуального законодавства передбачене право учасників справи при розгляді справи подавати заяви, клопотання і заперечення, викладати свої вимоги, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань.

Отже, чинне процесуальне законодавство надає можливість позивачеві висловлювати свої думки, міркування, аргументовані заперечення з приводу процесуальних питань, у тому числі й щодо питань, пов`язаних з представництвом та подання відзивів.

При цьому, законність процесуальних дій учасника справи не може перевірятися за межами передбаченого законом порядку.

Незгода позивача з процесуальними діями іншого учасника справи у відповідній цивільній справі не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що приписи пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України « заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Таким чином, суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 не мають цивільно-правового характеру, й, відповідно, не підлягають судовому розгляду.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2025 року ,- без змін.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2025 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 12 лютого 2026 року.