УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 509/611/23

провадження № 61-1198ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-2010» про визнання права власності на майновий пай,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-2010» (далі - ТОВ «Україна-2010»), відповідно до якого просив суд поновити пропущений строк позовної давності та зобов`язати ТОВ «Україна-2010» виділити йому нерухоме майно в натурі, а саме один із наявних корпусів на МТФ № 1 (колишнього колгоспу ім. Дзержинського), за адресою:

АДРЕСА_1 .

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення суду посилання на позовну давність. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2025 року (провадження

№ 61-4777ск25) касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року повернуто у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 28 квітня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2025 року (провадження

№ 61-11722ск25) касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року повернуто у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 18 вересня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2026 року (провадження

№ 61-14811ск25) касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року повернуто у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 08 грудня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху.

27 січня 2026 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 19 лютого 2025 року у справі № 509/611/23.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що зазначений припис має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

За змістом частини дев`ятої статті 19 ЦПК України прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року,

в якому подається скарга.

У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, а у позовах про визнання права власності на майно -вартістю майна (пункти 1, 2 частини першої статті 176 ЦПК України).

У касаційній скарзі заявник вказує, що ціна позову у розглядуваній справі становить 150 000 грн.

Отже ціна позову у розглядуваній справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328 грн х 250 =

832 000 грн, де 3 328 грн прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2026 року), а тому ухвалені у ній судові рішення можуть бути оскаржені виключно за наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить обґрунтування наявності випадків, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для касаційного оскарження судових рішень у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги, зокрема, категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Незгода із оскарженими судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у справі із ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, частиною першою,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 509/611/23.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников