Справа №2-2781/2010
УХВАЛА

13.02.2026 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Воробйова Т.А.,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Хільчевський Сергій Олександрович,

на дії начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції

по цивільній справі за позовом ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Житомирське регіональне управління

до ОСОБА_1

про розірвання кредитного договору, договору іпотеки та стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Хільчевський С.О., звернувся до суду із скаргою на дії начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій просить: визнати протиправною бездіяльність начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савіної Наталії Петрівни з приводу відмови у знятті арешту, що накладений на все майно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), постановою про арешт майна боржника №45822415 від 12.12.2014, виданою державним виконавцем Богунського ВДВС м. Житомира, реєстраційні номери обтяження: 8150941 (спеціальний розділ) від 19.12.2014; зняти арешт, що накладений на все майно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), постановою про арешт майна боржника №45822415 від 12.12.2014, виданою державним виконавцем Богунського ВДВС м. Житомира, реєстраційні номери обтяження: 8150941 (спеціальний розділ) від 19.12.2014.

Дослідивши скаргу та додані до неї документи, матеріали справи №2-2781/2010, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Із змісту скарги та доданих до неї документів, а саме листа Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі від 19.01.2026 №4166 вбачається, що відділом ДВС розглянуто заяву ОСОБА_2 від 30.12.2025, яка надійшла на адресу відділу 30.12.2025 за вх. № 26955, стосовно зняття арешту з майна, та повідомлено, що згідно з відомостями АСВП, на виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2781/10 від 21.11.2014, виданого Богунським районним судом м.Житомира, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у сумі 209586,85 грн. 12.12.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.10.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 2 частина 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю майна на яке можна звернути стягнення. Обставини, вказані у заяві ОСОБА_2 , не є підставами для звільнення майна з-під арешту. Рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою про зняття арешту.

Нормами частини 1 статті 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 по справі №5019/337/11 наведено висновок про застосування норм права, суть якого полягає в тому, що порівняльний аналіз змісту термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 ГПК України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

При цьому, Верховний Суд також вказав, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, то це є сталою та послідовною судовою практикою, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №910/7221/17, від 12.01.2021 у справі №910/8794/17 і Верховний Суд у справі №918/333/13-г, постанова від 12.10.2021, не вбачав підстав для відступу від такої.

Разом з тим, будь-яких доказів, з яких можливо зробити висновок, що ОСОБА_1 з часу винесення постанови про закінчення виконавчого 20.10.2023 не міг знати про порушення своїх прав, до скарги не додано.

У скарзі представник заявника також вказує, що 09.02.2026 від Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі отримано відповідь на заяву від 30.12.2025, якою повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту, накладеного згідно з постановою про арешт майна та коштів боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилаючись на те, що копію листа Богунського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі №4166 від 19.01.2026 отримано заявником 09.02.2026, будь-яких доказів на підтвердження таких обставин представник заявника до скарги не долучив.

За приписами частини 2 статті 449 ЦПК України, пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Суд зауважує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку представник заявника до суду не подав, про наявність поважних причини, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду, не повідомив.

На підставі вищевикладеного, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 449 ЦПК України, скарга залишається судом без розгляду, оскільки скаргу подано з пропуском встановленого для подання скарги строку та клопотання про поновлення строку представник заявника одночасно зі скаргою не заявив.

Керуючись ст. 260, 261, 353, 449 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Хільчевський Сергій Олександрович, на дії начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.А. Воробйова