Провадження № 2-о/161/60/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

з участю секретаря судових засідань Опальчук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

В С Т А Н О В И В:

08.12.2025 ОСОБА_1 звернулась в суд вищевказаною заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на об?єкт нерухомого майна серії НОМЕР_1 , виданого 04.01.2005 на підставі рішення виконкому Луцької міської ради №494 від 29.12.2004, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

Заявлену вимогу мотивувала тим, що право власності зареєстровано за ОСОБА_1 , а в заяві про державну реєстрацію прав суб?єктом права власності зазначено: ОСОБА_1 . Вказує, що дана невідповідність є технічною помилкою, однак вона фактично унеможливлює використання правовстановлюючого документа та перешкоджає проведенню державної реєстрації права власності.

Вказує, що метою звернення до суду із вищевказаною заявою є необхідність реалізації заявницею майнових і немайнових прав.

Ухвалою суду від 11.12.2025 відкрито окреме провадження у справі.

До початку судового засідання заявницею та її представницею було подано до суду заяви, відповідно до змісту яких вони просили розгляд справи здійснювати у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Від представника заінтересованої особи Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, покладаються на розсуд суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що 18.10.2004 Виконавчим комітетом Луцької міської ради, на підставі рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу N?7 від 20.07.1997, затвердженого рішенням виконавчого комітету №542 від 02.12.1999, мені було видано ордер на житлове приміщення №164 ОСОБА_1 на право на зайняття житлового приміщення житловою площею 27,9 кв.м., що складається з 2 (двох) кімнат у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.9).

Належність заявниці вищезазначеної квартири підтверджується свідоцтвом про право власності на об?єкт нерухомого майна, виданим 04.01.2005 на підставі рішення виконкому Луцької міської ради N?494 від 29.12.2004 (а.с.16, 10).

02.02.2005 КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 02.02.2005 здійснило реєстрацію права власності на зазначену квартиру, на підставі чого ОСОБА_1 було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВО N?187219 від 02.02.2005 (а.с.15).

Судом встановлено, що при реєстрації права власності та внесення даних до реєстру було допущено технічну помилку у по батькові заявниці: замість правильного « ОСОБА_2 » помилково вказано « ОСОБА_3 ».

Згідно відповіді від 11.11.2025 Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради, державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Луцької міської ради Луцюк Тетяною Володимирівною було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв?язку з наявністю суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, при здійсненні пошуків в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що право власності зареєстровано за ОСОБА_1 , а в заяві про державну реєстрацію прав суб?єктом права власності зазначено: ОСОБА_1 (а.с.20).

13.12.2015 набрав чинності Закон України від 26.11.2015 N?834-V «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Зазначеним законом, зокрема, було викладено у новій редакції Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (нова редакція Закону набрала чинності 01.01.2016)

З 01.01.2016 законом не передбачено видачі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, а тому отримання нового свідоцтва замість документа, що містить помилку, або внесення до нього будь-яких виправлень є неможливим.

У зв?язку з цим заявниця змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу, оскільки допущена технічна помилка обмежує їїу повному та належному здійсненні належних мені майнових та немайнових прав.

Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявниці для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту, а саме факту належності їй свідоцтва про право власності на житло.

Так, досліджені в ході розгляду докази, які були надані заявницею, у своїй сукупності, дають підстави для висновку, що свідоцтво про право власності на об?єкт нерухомого майна серії НОМЕР_1 , виданого 04.01.2005 на підставі рішення виконкому Луцької міської ради N?494 від 29.12.2004 на ім`я ОСОБА_1 належить ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, карткою платника податків ОСОБА_1 та будинковою книгою серії НОМЕР_2 від 07.02.2005.

Таким чином, суд вважає, що на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася заявниця як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню, породжує юридичні наслідки для заявниці, оскільки надає їй право на реалізацію розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України судові витрати по справам окремого провадження не відшкодовуються, тому суд відносить судові витрати на рахунок заявників.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 247, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на об?єкт нерухомого майна серії НОМЕР_1 , виданого 04.01.2005 на підставі рішення виконкому Луцької міської ради №494 від 29.12.2004, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.В. Олексюк