Дата документу 10.02.2026 Справа № 335/1363/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/1363/25 Головуючий у І інстанції: Алєксєєнко А.Б.
Провадження № 22-ц/807/355/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
Провадження № 22-ц/807/355/26-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Гончар М.С.,

Кухаря С.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішенняВознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2025 року, Моторного (транспортного) страхового бюро України, а також ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича на додаткове рішенняВознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , МТСБУ про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову зазначено, що 06.09.2024 у м. Запоріжжі на просп. Соборному, 208, ОСОБА_2 , керуючи мотоциклом YAMAHA DRAG STAR 400, р.н. НОМЕР_1 скоїв зіткнення з автомобілем KIA Stinger, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Вина ОСОБА_2 у вказаній ДТП встановлена постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2024 у справі № 335/10516/24.

Фактичні витрати позивача на відновлювальний ремонт автомобіля KIA Stinger, р.н. НОМЕР_2 після ДТП склали 202027 грн.

Оскільки ОСОБА_2 є учасником бойових дій відповідно до п.13.1. ст.13 і пп. «г» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV відповідальність за шкоду, яку він завдав життю, здоров`ю і майну третіх осіб при керуванні транспортними засобами несе МТСБУ, тому ОСОБА_1 звернувся до бюро з заявою про відшкодування шкоди, завданої ДТП.

06.12.2024 ОСОБА_1 отримав страхове відшкодування розмірі 52271,93 грн.

Зазначена сума розрахована МТСБУ з посиланням на складений ФОП ОСОБА_3 . Звіт про оцінку вартості (розміру) збитків № 11-12-24 від 03.12.2024, згідно з яким коефіцієнт фізичного зносу автомобіля КІА складає 0,6185.

Оскільки виплачена сума страхового відшкодування не покривала фактичних витрат на відновлювальний ремонт автомобіля КІА, позивач звернувся до ОСОБА_2 з заявою від 30.12.2024, в якій просив здійснити доплату страхового відшкодування з урахуванням фактично понесених витрат, проте у задоволені заяви йому було відмовлено.

Таким чином, на час звернення до суду з цим позовом із суми завданої позивачу внаслідок ДТП матеріальної шкоди не відшкодованими залишилися 149755,07 грн. На думку позивача, саме цю суму слід стягнути з відповідачів у пропорції, що визначена законодавством.

Так, за завдану в ДТП з вини ОСОБА_2 несе МТСБУ в межах страхової суми, розмір якої на момент скоєння ДТП складав 160000 грн за шкоду, заподіяну майну потерпілих за постановою НБУ № 109 від 30.05.2022 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилаючись на означені обставини, з огляду на обов`язок МТСБУ відшкодувати витрати позивача на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу, обов`язок ОСОБА_2 відшкодувати різницю між розміром шкоди (фактично понесених позивачем витрат в розмірі 202027 грн) і сумою страхової виплати, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 107944,95 грн майнової шкоди і 10000 моральної шкоди; стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 41810,12 грн майнової шкоди

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя 13 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 107944,95 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн, а всього стягнуто 112944,95 грн.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди та розміром страхового відшкодування в сумі 41810,12 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 903,57 грн.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 334,46 грн.

Додатковим рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10950 грн, з МТСБУ на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4050 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями суду, МТСБУ через підсистему «Електронний суд» подало апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя 13 листопада 2025 року та додаткове рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2025 року, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до МТСБУ.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що дані ЄЦБД МТСБУ не містять підтвердження, що на момент ДТП, транспортний засіб, YAMAHA DRAG STAR 400, р.н. НОМЕР_1 був забезпечений договором ОСЦПВВНТЗ. Відповідно до наданих даних, водій ОСОБА_2 підпадає під норму п.13.1 ст.13 Закону № 1961, він є учасником бойових дій.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була забезпечена чинним договором ОСЦПВВНТЗ серія № ЕР / 221984798 (дія з 08.07.2024 до 07.07.2025, страховик - ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», відомості внесенні в ЄЦБД МТСБУ.

З метою отримання відшкодування (регламентної виплати), ОСОБА_1 , який є представником власника транспортного засобу KIA Stinger, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 (Довіреність НТМ 238210 від 25.09.2024), на підставі ст. ст.33, 35, п.41.1 ст.41 Закону № 1961-ІУ, звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП від 09.09.2024 та з заявою на виплату страхового відшкодування від 09.09.2024.

Для забезпечення необхідних дій для урегулювання страхового випадку, МТСБУ залучило врегулювача - ТОВ «СОС Сервіс Україна». 20.11.2024проводився огляд пошкодженого автомобіля за участі оцінювача, експерта ОСОБА_3 , представника власника КТЗ - Кузенка О.С., ОСОБА_2 .

Акт огляду підписаний усіма сторонами без зауважень.

Відповідно до Звіту № 11-12-24 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 03 грудня 2024 року, оцінювач визначив ринкову вартість досліджуваного автомобіля на момент пошкодження, що склала 768150,64 грн; вартість відновлювального ремонту, що склала 147056,67 грн; - коефіцієнт фізичного зносу - 0.6185; - вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 71597,81 грн. з урахуванням ПДВ.

04.12.2024 МТСБУ визначило розмір регламентної виплати в розмірі 52271,93 грн, що підтверджується Довідкою МТСБУ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1 від 04.12.2024.

МТСБУ перерахувало ОСОБА_1 суму відшкодування у розмірі 52271,93 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 06.12.2024.

Отже, МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив цивільно-правову відповідальність.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винуватої особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Не погоджуючись із вищезазначеним додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить змінити додаткове рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2025 року в частині визнання обґрунтованими і співмірними зі складністю справи витрат на правничу допомогу в сумі 15000 грн і розподілу цієї суми між відповідачами, виклавши його в новій редакції, якою буде передбачено стягнення на користь позивача втрат на правничу допомогу і повному обсязі 41000 грн, розподіливши вказану суму витрат між відповідачами пропорційно сумам задоволених позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що обов`язок обґрунтування не співмірності заявлених витрат на правничу допомогу покладається на відповідачів, які мають не тільки подати клопотання про зменшення таких витрат, але й довести їх невідповідність вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

МТСБУ не заявляло клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу, а клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Біліченка О.О. жодним чином не спростовує заявлених позивачем вимог про стягнення правничої допомоги. Суд не вправі втручатися у правовідносини адвоката з клієнтом, тому відшкодуванню підлягає сума гонорару, погоджена сторонами договору про надання правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу МТСБУ, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. заперечує проти доводів бюро, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя 13 листопада 2025 року без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. на додаткове рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2025 року ОСОБА_2 в особі представника адвоката Біліченка О.О. заперечує проти доводів скарги, вказує на законність оскаржуваного рішення, його відповідність нормам матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване додаткове рішення без змін. Зазначає, що матеріали справи містять не одне клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Зокрема, у клопотанні від 02.06.2025 адвокат детально проаналізував наданий позивачем акт про надання правової допомоги, та надав заперечення на кожний пункт акту з посиланням на практику Верховного Суду. Крім того, відзив містить прохання про розгляд справи за відсутності ОСОБА_5 та його представника адвоката Біліченка О.О.

06 лютого 2026 через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання МТСБУ про розгляд справи за відсутності представника бюро.

У судовому засіданні представники ОСОБА_1 : адвокати Тивоненко Д.Р. та Хомутов Г.В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги МТСБУ, наполягали на задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2025 року просили залишити без змін, додаткове рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2025 року просили змінити, збільшивши суму відшкодування витрат на правничу допомогу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до МТСБУ про стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що на МТСБУ покрадений обов`язок відшкодування шкоди в межах страхового ліміту, який в цьому випадку складає 160000 грн, то з урахуванням встановленої судом розміру матеріальної шкоди, понесеної позивачем внаслідок ДТП, з МТСБУ підлягає стягненню різниця між понесеними позивачем витратами та фактично виплаченою сумою страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи і не заперечували сторони, що 06.09.2024 о 21 год 15 хв у м. Запоріжжі на просп. Соборному, біля буд. 208, ОСОБА_2 , керуючи мотоциклом «YAMAHA DRAG STAR 400», реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїв зіткнення з автомобілем KIA Stinger, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 жовтня 2024 у справі 335/10516/24 встановлено порушення водієм ОСОБА_2 п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху та визнано його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль KIA Stinger, державний номерний знак НОМЕР_2 , встановлена зазначеною постановою суду.

Транспортний засіб KIA Stinger, державний номерний знак НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого ТСЦ 2343 27.02.2024.

На підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Тимчуком В.О. від 25.09.2024, зареєстрованої в реєстрі за № 1284 позивачу ОСОБА_1 надано право розпорядження з правом продажу, передачу в оренду транспортного засібу KIA Stinger, державний номерний знак НОМЕР_2 .

За даними ЄЦБД МТСБУ на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб YAMAHA DRAG STAR 400, р.н. НОМЕР_4 не був забезпечений договором ОСЦПВВНТЗ.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була забезпечена чинним договором ОСЦПВВНТЗ серія №ЕР/221984798, страховик ПрАТ «СК «Арсенал страхування».

ОСОБА_1 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі Звітом № 11-12-24 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 03.12.2024, складеного оцінювачем ОСОБА_3 визначено ринкову вартість автомобіля 768 150,64 грн, вартість відновлювального ремонту 147056,67 грн, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля 0,6185, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу KIA Stinger, реєстраційний НОМЕР_2 з урахуванням зносу станом на дату оцінки визначено у розмірі 71597,81 грн.

04.12.2024 МТСБУ провело розрахунок розміру регламентної виплати, яка належить власнику колісного транспортного засобу KIA Stinger з номерним знаком НОМЕР_2 , за яким визначено, що розмір регламентної виплати, який належить власнику транспортного засобу KIA Stinger, реєстраційний НОМЕР_2 внаслідок пошкодження під час ДТП, має складати 58203,79 грн з урахуванням податку на додану вартість, 52271,93 грн без урахування податку на додану вартість.

Згідно з довідкою МТСБУ ухвалило рішення у справі 107789 про виплату ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 52271,93 грн.

06.12.2024 на рахунок позивача МТСБУ сплатило страхове відшкодування у розмірі 52271,93 грн, що підтверджується скриншотом з карткового рахунку позивача та не заперечується сторонами.

Фактичні витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу KIA Stinger, реєстраційний НОМЕР_2 склали 202027 грн з яких 27500 грн ціна відновлювальних робіт, 174527 грн ціна замінених деталей, що підтверджується складеним ФОП ОСОБА_6 рахунком № 19 від 12.12.2024 та рахунком № 20 від 12.12.2024, квитанцією до прибуткового ордеру № 19 від 12.12.2024 та № 320 від 12.12.2024, актом виконаних робіт № 20 від 16.12.2024.

30.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з заявою щодо доплати страхового відшкодування з урахування фактично понесених витрат.

Листом МТСБУ № 3-01б/3640 від 04.02.2025 страхове бюро повідомило ОСОБА_1 , що розрахунок суми відшкодування за пошкоджений транспортний засіб засобу KIA Stinger, д.р.н. НОМЕР_2 здійснений на підставі звіту незалежного експерта ТОВ «СОС Сервіс Україна». У МТСБУ відсутні підстави для перегляду ухваленого рішення щодо розміру визначеної суми відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частинами першою та другою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст.11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, станом на хронологічний період виникнення спірних правовідносин, регулює Закон України від 01.07.2004 року № 1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Суд встановив і не заперечували сторони, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП застрахована не була, оскільки він є учасником бойових дій.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом стст 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 13.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з абз. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу: з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з підпунктом 39.2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» завданням МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим законом.

Пунктом 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Приписами ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Постановою правління Національного банку України від 30 травня 2022 року №109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» затверджено розмір страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160 000 гривень на одного потерпілого.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоду завдано потерпілому, який має право на отримання страхової виплати в межах ліміту відповідальності МТСБУ в розмірі 160000 грн.

Судом встановлено, що МТСБУ оцінило вартість відновлювального ремонту позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу та з урахуванням ПДВ здійснено регламенту виплату у розмірі 52271,93 грн.

Однак, відповідно до рахунку ФОП « ОСОБА_6 » №19 від 12.12.2024, у зв`язку з відновлювальним ремонтом автомобіля Kia Stinger здійснено заміну деталей, а саме: задній бампер GT вартістю 21189,00 грн, декоративна вставка бампера (права) вартістю 459 грн, підсилювач бампера правий боковий вартістю 1104 грн, фіксатор заднього бампера (правий) вартістю 2358 грн, нижню частину заднього бампера вартістю 10248 грн, декоративну вставку вихлопної системи вартістю 16132 грн, фару в задній кришці LED вартістю 38009 грн, праву задню фару LED вартістю 26310 грн, датчик моніторингу сліпих зон (правий) вартістю 58718 грн.

Крім того, вартість відновлювальних робіт автомобіля склала 27500 грн, що підтверджується рахунком ФОП « ОСОБА_6 » № 20 від 12.12.2024.

Отже, на відновлювальний ремонт автомобіля та заміну деталей позивач фактично витратив 202027 грн, що також підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру №19 від 12 грудня 2024 року, квитанцією до прибуткового ордеру №20 від 12 грудня 2024 року та Актом виконаних робіт №20 від 16.12.2024 року.

Колегія суддів зауважує, що з урахуванням виплаченої страховим бюро страхового відшкодування в розмірі 52271,93 грн, заявлена позивачем сума стягнення з МТСБУ в розмірі 41810,12 грн не перевищує ліміту страхової відповідальності, тому правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог до МТСБУ.

Шкода потерпілому відшкодовується у розмірі реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямих збитків, яких зазнав потерпілий.

За наслідками настання страхового випадку страховик відшкодовує потерпілому витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу із урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. При цьому страхове відшкодування зменшується на визначену у договорі страхування суму франшизи.

У разі здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, витрачених на його відновлення, а у разі непроведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для його відновлення в майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №753/19288/14-ц і від 2 червня 2022 року у справі №638/10072/19).

У постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі №924/625/17 суд касаційної інстанції зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а тому суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотехнічної експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на який проводився ремонт автомобіля.

У разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Апеляційний суд підкреслює, що в Акті огляду пошкодженого автомобіля від 20.11.2024, складеному за участі оцінювача, експерта ОСОБА_3 , представника власника КТЗ - Кузенка О.С., ОСОБА_2 , які погодили його без зауважень,зафіксовано тільки перелік пошкоджених деталей, але без зазначення конкретних деталей, що потребують ремонту або заміни. У ньому не зазначено вартості деталей чи робіт.

Однак, зауваження до змісту Звіту про оцінку вартості збитків, після ознайомлення з ним позивач направив до МТСБУ у заяві від 30.12.2024 про страхове відшкодування (щодо доплати страхового відшкодування), і отримав відмову страхового бюро у здійсненні виплати, що спростовує доводи апеляційної скарги МТСБУ про те, що позивач погодився з сумою виплаченого відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи, встановленим відповідно до вимог процесуального закону, та узгоджуються з нормами матеріального права, які суд правильно застосував.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, можна дійти висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту за явлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 706/199/22 (провадження № 61-9325ск22).

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 10.08.2023 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Данила Тивоненка «ПРІОРИТЕТ» в особі керуючого Тивоненка Д.Р. укладено договір про надання професійної правничої допомоги №10/08 за умовами якого клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу клієнту усіма законними методами та способами для захисту та відновлення порушених, оспорюваних та/або невизнаних прав і законних інтересів клієнта, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати Адвокатського бюро.

Відповідно до Акту №1 надання послуг до Договору №10/08 від 10.08.2023 про надання правової допомоги від 11 лютого 2025 року сторонами погоджено перелік наданих послуг та їх вартість, зокрема: консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку, у тому числі проведення двох зустрічей з клієнтом, попереднє вивчення та аналіз, наданих клієнтом документів, добірка та аналіз норм чинного законодавства щодо спірних правовідносин, вивчення судової практики вартістю 3 000,00 грн., складання заяви про вжиття заходів забезпечення позову вартістю 3 000,00 грн., складання позовної заяви вартістю 7 000,00 грн., підготовка для подачі заяви про вжиття заходів забезпечення позову та позовної заяви до канцелярії суду вартістю 4 000,00 грн., представництво інтересів клієнта у суді в одному судовому засіданні 3 000,00 грн.

Також відповідно до Акту №2 надання послуг до Договору №10/08 від 10.08.2023 про надання правової допомоги від 05.11.2025 року сторонами погоджено такі послуги та їх вартість: складання відповіді на відзив поданий МТСБУ вартістю 6 000,00 грн., представництво інтересів клієнту у суді адвокатом Тивоненком Д.Р. та ОСОБА_1 (5 судових засідань) вартістю 15000,00 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявний ордер на надання правничої допомоги серії АР №1211619 виданий адвокату Тивоненку Д.В. на підставі договору про надання правничої допомоги №10/08 від 10.08.2023, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП 001616, копія ордеру на надання правничої допомоги Кузенку О.С. серії АР №1232788 виданий адвокату Хомутову Г.В. на підставі договору про надання правничої допомоги №10/08 від 10.08.2023.

Надавши правильну оцінку доказам щодо розподілу відповідних витрат, наданим представником позивача, врахувавши критерії обґрунтованості, пропорційності, співмірності та розумності розміру таких витрат, врахувавши обсяг виконаних робіт адвокатом відповідача та заперечення представника відповідача щодо обґрунтованості понесених витрат, часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сума витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 41000 грн, є явно завищеною та неспівмірною з предметом спору і значенням справи для сторін, не відповідає вимогам розумності і справедливості, правомірно зменшивши суму стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача до 15000 грн.

При цьому суд першої інстанції взяв до уваги клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому представник ОСОБА_2 адвокат Біліченко О.О. детально аналізує кожну адвокатську послугу, її вартість та причини незгоди з такою сумою, а також відповідну практику Верховного Суду на підтвердження своїх доводів.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені представником відповідача суми є надмірними та не співмірними зі складністю справи, і розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню в суді першої інстанції необхідно зменшити. Суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача витрати, яких він зазнав на правничу допомогу під час розгляду справи, в розмірі 15000 грн.

Колегія суддів вважає, що стягнення витрат на правову допомогу в сумі 15000 грн забезпечує баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідає принципу розумності та співмірності, визначеного одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Доводи апеляційних скарг відповідачів не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваних рішеннях, вони зводяться до неправильного тлумачення скаржниками норм матеріального права, і є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується й апеляційний суд, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційні скарги МТСБУ та ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р.слід залишити без задоволення, а рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2025 року та додаткове рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича залишити без задоволення.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2025 року та додаткове рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: