Справа № 746/40/26
УХВАЛА

11 лютого 2026 року

Суддя Срібнянського районного суду Чернігівської області Нагорна Н.Г., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Срібнянська селищна рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2026 року до Срібнянського районного суду Чернігівської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Срібнянська селищна рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю.

У порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Нагорній Н.Г.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду і відкриття провадження у справі, суд встановив таке.

Статтею 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої статті 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до відповіді з Державної міграційної служби України від 11 лютого 2026 року № 6.2-2203/6.01-26, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано 11 лютого 2003 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від

23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики

Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтями 2, 3, 4 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою Радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 2 Розділу III ЦПК України.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції 1950 року є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Згідно із пунктом першим частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, беручи до уваги те, що місце проживання заявника зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , даний позов не підсудний Срібнянському районному суду Чернігівської області та підлягає направленню за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра (вул. Новоселівська, 9, м. Дніпро, 49000).

Керуючись статтями 4, 31, 260, 316, 353, 354 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Срібнянська селищна рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю передати до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра (вул. Новоселівська, 9, м. Дніпро, 49000) за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Суддя Н.Г. Нагорна