Справа № 824/133/25
Провадження №2/367/4001/2026
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2026 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до голови Бородянського районного суду Київської області Стасенка Геннадія Вікторовича про накладення штрафу та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Київського апеляційного суду із позовною заявою до голови Бородянського районного суду Київської області Стасенка Геннадія Вікторовича про накладення штрафу та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року визначено Ірпінський міський суд Київської області для забезпечення розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до голови Бородянського районного суду Київської області Стасенка Геннадія Вікторовича про накладення штрафу та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 19 січня 2026 року, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до голови Бородянського районного суду Київської області Стасенка Геннадія Вікторовича про накладення штрафу та зобов`язання вчинити дії були розподілені на суддю Кравчук Ю.В.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції, законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні утримуватися від заяв та дій, що можуть підірвати незалежність судової влади.

Відповідно до ч. 1, 11 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Законом встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (рішення від 12 березня 2009 року у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine)).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду, що міститься у постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 757/43355/16-ц, закони України не передбачають можливість розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такою позовною вимогою буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом. Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Зазначена правова позиція Верховного Суду є сталою, що підтверджується також висновком Верховного Суду в постанові від 24 листопада 2021 року в справі № 686/31901/19.

Так, у разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду(судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц.

З урахуванням викладеного, дослідивши мотиви та зміст позовної заяви, суд дійшов висновку, що підстави позову зводяться до незгоди із ухваленими процесуальними рішеннями судді Бородянського районного суду Київської області Стасенка Геннадія Вікторовича (відповідача по справі) у межах розгляду цивільних справ №939/2306/25 та № 939/3177/25, тобто, позовну заяву подано у зв`язку із здійсненням суддею професійної діяльності.

Звідси, заявлені позовні вимоги по суті є оскарженням процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом інших судових справ, що виключає можливість вирішення спору у порядку цивільного судочинства, а тому суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України відмовити у відкритті провадження у даній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись, ст. ст. 19, 186, 260, 263, 353, 354 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до голови Бородянського районного суду Київської області Стасенка Геннадія Вікторовича про накладення штрафу та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. В. Кравчук