Справа № 202/854/26
Провадження № 2-з/202/10/2026
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

12 лютого 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі: головуючого судді Бєсєди Г.В., за участю секретаря Міщенко М.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири та грошові кошти в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Л.Г., про визнання права власності та витребування майна,-

ВСТАНОВИВ:

29.01.2026 до Індустріального районного суду м. Дніпра надійшла позовна заява представника ОСОБА_1 адвоката Черкавського Ю.С. до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Л.Г., про визнання права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та витребування зазначеної частини квартири від ОСОБА_2 .

До Індустріального районного суду м. Дніпра також надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Черкавського Ю.С. про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони будь-яким особам вчиняти дії направленні на реалізацію, відчуження майна, перереєстрацію: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 ; 1/8 частини квартири АДРЕСА_2 право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 ; накладення арешту на грошові кошти в сумі 417 738 гривень, які були перераховані на рахунок ОСОБА_2 , рахунок НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , банк одержувача - АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що 25 липня 2025 року між позивачем та відповідачем було укладено договір міни.

Відповідно до п. 1 даного договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 , а він прийняв 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 , в обмін на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 7 договору обмін здійснюється з грошовою доплатою ОСОБА_1 громадянину ОСОБА_2 в сумі 417 738 грн, з яких: 167 095, 20 громадянка ОСОБА_1 передала громадянину ОСОБА_2 до моменту підписання даного договору; 125 321, 40 грн, що є еквівалентом 3000 доларів США.

ОСОБА_1 перерахувала грошові кошти на виконання договору міни.

06.01.2026 ОСОБА_2 у нотаріуса відмовився від підписання заяви про те, що розрахунок проведено з ним у повному обсязі, яка була необхідна для здійснення реєстрації1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Зазначав, що між сторонами дійсно виник спір, що стосується вищевказаного нерухмого майна та грошових коштів. Подальше відчуження вкаазаного майна призведе до ускладнення захисту прав позивача у даній справі, оскільки обидва об`єкта нерухомого майна зареєстровані у реєстрах за відповідачем.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та доданими до заяви документами, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір щодо нерухомого майна, та невжиття заходів забезпечення позову на вказане нерухоме майно може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, оскільки відповідач може відчужити на користь третіх осіб частину квартиру під час вирішення спору.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду, оскільки майно відповідача, яке є предметом спору, може бути відчужене останнім у будь-який час.

Водночас варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відчутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Арешт майна є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

Предметом позову у даній справі є визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та витребування її з чужого незаконного володіння.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу нерухомого майна - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та необхідність вжиття заходів забезпечення.

Однак, у своїй заяві про забезпечення позову представник позивача не обґрунтував та не навів правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , тому суд вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити частково, а саме заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна є достатніми для усунення загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та зазначений спосіб забезпечення відповідає ефективному захисту прав позивача, не порушуючи при цьому балансу інтересів сторін.

Водночас суд приходить до висновку, враховуючи предмет позовних вимог, що застосування забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів, та арешту 1/8 частини квартири АДРЕСА_2 не є співмірним із заявленими вимогами, оскільки позовні вимоги стосуються саме прав на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Забезпечення позову шляхом заборони реєстраційних дій щодо частини квартири АДРЕСА_1 є самодостатнім та співмірним заходом для захисту прав позивача, у разі задоволення позовних вимог, а тому заява в іншій частині не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири та грошові кошти в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Л.Г., про визнання права власності та витребування майна задовольнити частково.

Заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.В. Бєсєда