Справа № 442/6933/25 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/3774/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила змінити розмір аліментів, які встановлено рішенням Дрогобицького міськрайонного суду №442/7512/22 від 31 січня 2023 року, а саме, збільшити такий до 10 000, 00 грн на дитину щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказувала, що відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 442/7512/22, провадження № 2/442/217/2023 від 31 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 4 000, 00 гривень на дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, в решті позову відмовлено.

На даний час їхня дочка ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживає з нею та перебуває на її утриманні. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін, є недостатніми для матеріального утримання їхньої спільної дитини, що ставить дитину у скрутне матеріальне становище. Вона самостійно власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дочку, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. Зважаючи на те, що присуджених аліментів не достатньо для належного утримання дочки, вона змушена звернутися до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вирішено:

Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 31 січня 2023 року по цивільній справі № 442/7512/22 на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 4 000, 00 грн на 4 500, 00 грн щомісячно.

Стягувати аліменти з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 4 500, 00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аліменти слід стягувати з моменту набрання чинності даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист № 442/7512/22, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на підставі рішення суду від 31 січня 2023 року, після його виконання повернути в суд.

Стягнути з ОСОБА_2 1211 гривень 20 копійок судового збору на користь держави.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржилаОСОБА_1 , подавши в листопаді 2025 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання про скасування рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції з тих міркувань, що, на її думку, судом неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини по справі.

Зазначає, що суд першої інстанції, зменшуючи розмір заявлених нею аліментів із 10 000, 00 грн до 4 500, 00 грн, фактично вийшов за межі позовних вимог, що є порушенням статтей 13, 19, 264 ЦПК України, які закріплюють принцип диспозитивності та обов`язок суду вирішувати спір лише в межах заявлених вимог. Відповідач не подавав відзиву, не надав жодних доказів, чи заперечень, тому суд не мав права самостійно змінювати спосіб та розмір стягнення аліментів, керуючись власними припущеннями щодо достатності коштів.

Так, відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі № 442/7512/22, провадження № 2/442/217/2023 від 31 січня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, позов задоволено частково, вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 4 000, 00 гривень на дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, в решті позову відмовлено.

На даний час дочка сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін, є недостатніми для матеріального забезпечення їх спільної дитини, що ставить дитину у скрутне матеріальне становище. Вона самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дочку, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом, та необхідні для належного утримання дитини.

Оскільки коштів не достатньо для належного утримання дитини та матеріальне становище відповідача значно покращилося, вона змушена була звернутися до Дрогобицького міськрайонного суду з даним позовом.

З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму, з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку, лікування, тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень та сумнівів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (стаття 82 частини перша та третя ЦПК України).

Зазначає, що матеріальне становище відповідача на даний час значно покращилося, оскільки він працевлаштований закордоном, працює на складі у Польщі. На думку заявниці, дохід який отримують закордоном є значно вищим, ніж на території України, що є загально відомим фактом, який не потребує підтвердження.

Відповідач не має інших дітей, які б також потребували матеріального забезпечення, з нього не проводиться стягнень за виконавчими документами, він працевлаштований, отримує високий дохід, який витрачає на свої потреби. Тому вважає, що відповідач має можливість виконувати покладений на нього чинним законодавством та моральними принципами обов`язок батька і здійснювати гідну матеріальну допомогу для утримання та забезпечення належного рівня життя та розвитку спільної дитини.

Вважає встановлення аліментів у твердій грошовій сумі є найбільш доцільним, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, який отримує неофіційно.

Суддя при винесені даного рішення, на власний розсуд, задовольнив позов частково. Тобто суддя вважає, що заявниці на утримання дитини вистачить 4 500, 00 грн.

Відзив від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 442/7512/22 від 31 січня 2023 ухвалено: розмір аліментів, які згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2022року у справі № 442/6931/21, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000, 00 гривень на дитину, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, збільшити до 4 000, 00 гривень на дитину щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття.

Пред`явлення позивачем позову про зміну способу стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо розміру і способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789Х11 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

За приписами частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Тобто, із зазначених вище правових норм слід дійти висновку, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до статті 129 Конституції України, статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Стаття 180 СК України регламентує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов`язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Законом України «Про державний бюджет України» на 2025 рік установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривні.

З врахуванням вищенаведеного, а саме того, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо утримання дитини; сторони проживають окремо та дитина сторін проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні; встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2025 року становить 3 196, 00 гривень, і такий є мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину; відсутність даних про доходи позивачки; відсутність даних про офіційні доходи відповідача; з моменту постановлення рішення про стягнення аліментів змінилося матеріальне становище позивачки в бік погіршення, яке зумовлене подорожчанням засобів, товарів та послуг у всіх сферах життєдіяльності, в тому числі, що стосується догляду за дитиною; сторони є працездатними; стягувані за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 442/7512/22 від 31 січня 2023 року аліменти покривають встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку; у матеріалах справи відсутні будь-які докази про покращення матеріального стану, чи зміну сімейного становища платника аліментів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 4 500, 00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На думку колегії суддів, за обставинами даної справи такий розмір відповідатиме критеріям необхідності та достатності для забезпечення гармонійного розвитку дітей сторін, а матеріалами справи не спростовано достатність заробітку (доходу) відповідача для присудження аліментів саме у такому розмірі.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивачкою не подано доказів про наявність підстав для визначення розміру аліментів на дитину у сумі 10 000, 00 гривень щомісячно, однак приймаючи до уваги, що з часу прийняття рішення як про стягнення аліментів так і про збільшен6ня їх розміру, вартість та рівень життя зросли, що потребує більших витрат на утримання дитини, зокрема наявність змін та потреб для забезпечення неповнолітньої дитини, які є необхідними для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини, що призвело до погіршення матеріального стану позивачки.

Відповідно до частини першої статті 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вищенаведеним.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 січня 2026 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич