Справа № 369/2162/24
Провадження № 2-п/369/27/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Іларіонові І.О.,

за участю:

представника відповідача Колупаєвої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Колупаєвої Валентини Андріївни про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2025 року по цивільній справі №369/2162/24 за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Колупаєва Валентина Андріївна звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2025 року по цивільній справі №369/2162/24 за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свою заяву про перегляд заочного рішення представник відповідача мотивувала тим, що відповідач будь-яких повісток з суду, позовну заяву та копію заочного рішення не отримував, що видно з конвертів з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Про дане рішення відповідач випадково дізнався з застосунку «ДІЯ», яким не користувався до жовтня 2025 року. Відповідач після початку повномасштабного вторгнення та агресією рф проти України у квітні 2023 року офіційно виїхав за межі країни та знаходиться з 05 червня 2023 року під тимчасовим захистом у Німеччині. Більше того, Відповідач змінив особистий номер телефону на місцевий, країни Німеччина та не повертався до України. Саме тому заявник не з`являвся на судові засідання, які були у продовж розгляду справи та на якому було ухвалено заочне рішення та не повідомив про причини своєї неявки відносно цього засідання виходячи з того, що він взагалі не знав про існування судового процесу який розпочався 07 лютого 2024 року та не був належним чином повідомлений про календарну дату проведення вказаного судового засідання.

За таких обставин, на думку представника відповідача, причини неявки в суд та не подання відзиву є поважними.

Як зазначає представник відповідача, заочне рішення ухвалене без участі відповідача, судом не було забезпечено його процесуальне право на захист, рішення прийнято на підставі недостовірних доказів наданих лише позивачем що призвело до неповного з`ясування обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення.

На підставі викладеного, представник відповідача просить суд скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2025 року по справі №369/2162/24 та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала подану заяву, наголошувала на тому, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи та не мав змоги реалізувати своє право на подання відзиву. У зв`язку із чим, наполягала на задоволенні заяви про перегляд та скасування заочного рішення.

У судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань суду не надано.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, в межах розгляду поданої заяви, приходить до висновку, про відсутність підстав для скасування заочного рішення суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, для скасування заочного рішення необхідно встановити як поважність причини неявки у судове засідання та (або) повідомлення про причини неявки, так і наявність істотного значення доказів, на які посилається відповідач, для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна одночасна наявність наведених частин зазначених умов.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що жодна з наведених підстав для скасування заочного рішення і більш того їх сукупність у заяві про перегляд заочного рішення відсутні.

Щодо відсутності поважних причин неявки в судове засідання відповідача та не отримання ним копій документів по справі наданих позивачем, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 07 лютого 2024 року відкрито позовне провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

07 лютого 2024 року копію ухвали, копію позовної заяви та додані до неї документи надіслано відповідачу ОСОБА_1 , про що свідчить відповідне зворотне повідомлення, яке міститься в матеріалах справи.

Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи № 1895 від 04 листопада 2024 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04 листопада 2024 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено судове засідання на 20 травня 2025 року о 15 год. 00 хв..

Судова повістка про виклик до суду на судове засідання, призначене на 20 травня 2025 року о 15 год. 00 хв. була направлена відповідачу ОСОБА_1 , водночас, останній судову повістку не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У постанові Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі № 752/5046/22 вказано, що: «Аргументи заявника про те, що суд не повідомив його про розгляд справи, є необґрунтованими, оскільки кореспонденція, а саме судова повістка-повідомлення про розгляд справи була повернена до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». З огляду на те, що кореспонденція, яка була повернена до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України він є таким, що її отримав».

Аналогічна правова позиція викладена 05 лютого 2025 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 128/240/20.

Отже, якщо надіслані судові повістки або рішення були направлені за офіційно зазначеною адресою сторони у справі, однак повернулися з відміткою про відсутність адресата, то відповідно до вимог процесуального законодавства вважається, що сторона отримала кореспонденцію від суду.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 про дати засідань, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте жодного разу не з`явився,про причини неявки суду не повідомив, відзиву та заперечень на позов не подав, правом ознайомитися з матеріалами цивільної справи не скористався.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2025 року по справі №369/2162/24 позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено. Суд ухвалив: стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованість, яка виникла за заявою про відкриття Карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/2563/82/979645 від 13 січня 2021 року в загальному розмірі 414 728 грн 56 коп, з яких: 390 900,00 грн. - заборгованість за дозволеним овердрафтом; 23 828,56 грн. - заборгованість за недозволеним овердрафтом, та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 220 грн. 93 коп.

В той же час, за положеннями ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Доказів поважності причин неявки відповідач не подавав. Суд звертає увагу на той факт, що матеріали вказаної цивільної справи містять підтвердження про належне повідомлення відповідача про проведення судових засідань, також суд відзначає, що за двадцять місяців розгляду вказаної справи відповідач жодного разу не звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, що в чергове вказує на його не заінтересованість в розгляді даної справи і провокування затягування розгляду.

До того ж відповідач не звертався до суду із клопотаннями про забезпечення участі у розгляді справи в режимі відеоконференції, до суду особисто не з`являвся. Таким чином вбачається, що відповідач систематично не з`являвся в судові засідання з метою затягування розгляду даної цивільної справи.

Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причино-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи.

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 ЦПК України. Зокрема, учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала Верховного Суду від 06 серпня 2018 року, справа №552/2378/17).

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність, нечесність, відсутність відкритості поведінки, відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Разом з тим, сторони у розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження(рішення від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

У зв`язку з наведеним, ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань, враховуючи відсутність клопотання про участь відповідача в режимі відеоконференцїі, суд дійшов до обґрунтованого та законного висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача, жодного доказу чого представником відповідача надано не було, будь-яких клопотань не заявлено, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Крім того, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Враховуючи ці обставини та викладене вище, встановлену законом обов`язковість судових рішень, сторони є рівними перед законом і мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативними актами, на захист своїх інтересів державою.

Виходячи з цього, відсутності мотивації усіх в сукупності підстав для скасування заочного рішення суду, підстави для задоволення заяви відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 259-261, 268, 284, 287, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Колупаєвої Валентини Андріївни про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2025 року по цивільній справі №369/2162/24 за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення даної ухвали.

Повний текст ухвали складено 10 лютого 2026 року.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА