КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/7079/25 Головуючий у І інстанції Горбенко Н.О.
Провадження №22-ц/824/2573/20262025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2025року у справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року АТ «А-БАНК» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ABH0CT84732899 від 16.04.2024 року у розмірі 129 067,29 грн. Крім того, позивач просить покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати за сплату судового збору розмірі 2 422,40 гривень.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач 16.04.2024 року, будучи клієнтом Банку, позичальник уклав з Банком кредитний договір ABH0CT84732899, щодо надання останній кредиту в розмірі 75 000,00 грн. строком на 60 місяців (тобто до 15.04.2029 року) зі сплатою процентів у розмірі 75,00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, станом на 04.04.2025 року, заборгованість відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 129 067,29 грн., яка складається з: 74 808,61 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 49 928,32 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 4 330,36 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею.

На підставі викладеного позивач просив суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто ізОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором № ABH0CT84732899 від 16.04.2024 року, станом на 04.04.2025 року, у розмірі 124 736 гривень 93 копійки, яка складається з наступного: 74 808 гривень 61 копійка - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 49 928 гривень 32 копійки - загальний залишок заборгованості за процентами. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнено із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» судові витрати у межах сплаченого судового збору у розмірі 2 341 гривні 12 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, з апеляційною скаргою в інтересах позивача АТ «Акцент-Банк» звернувся представник - адвокат Омельченко Є.В., який, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги Банку про стягнення пені в сумі 4 330,36 гривень, а також стягнути в повному обсязі суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування вимог посилався на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та скасовано положення про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, укладеними пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринку фінансових послуг», що призвело до порушення норм матеріального права.

Відзиву на апеляційну скаргу, в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Керуючись частиною другою статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутності сторін, з огляду на їх належне повідомлення, необов`язковість явки до суду апеляційної інстанції, можливість перегляду справи за відсутності сторін чи їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованості закредитним договором №ABH0CT84732899 від 16.04.2024 року у розмірі 124 736 гривень 93 копійки, яка складається з:74 808, 61 грн заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);49 928, 32 грн заборгованості за процентами, не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині не задоволених вимог АТ «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення пені.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що застосування штрафних санкцій - пені суперечить ч.18 Перехідних положень ЦК України,а відтак відсутні правові підстави для стягнення пені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступнихпідстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2024 року між сторонами у електронній формі був укладений кредитний договір, шляхом підписання ними Заяви про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT84732899 від 16.04.2024 року.

Відповідно до п. 12 Заяви № ABH0CT84732899 сторонами погоджено, що у випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн ) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу.

У звязку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з останньої на його користь, у тому числі пеню за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 4330,36грн.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягненні пені, оскільки пеня нарахована позивачем у період дії воєнного стану в Україні, підлягає списанню кредитодавцем.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що договір про споживчий кредит №АВН0СТ84732899 укладено між AT «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 16 квітня 2024 року, тобто пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринку фінансових послуг», а тому до відповідача не застосовуються положення Закону України «Про споживче кредитування» про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Закон України «Про споживче кредитування» регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6-1, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною 4 статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною 2 статті 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» виключено на підставі Закону №3498-IX від 22 листопада 2023 року, та пунктом 6 даного розділу встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною 4 статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Таким чином, на дату укладення договору позики дійсно існувала очевидна суперечність між одночасно чинними нормами розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо того ж самого питання: чи звільняється позичальник від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за порушення виконання зобов`язання за договором у період дії в Україні воєнного стану.

Якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що зазначену суперечність слід вирішувати на користь пріоритетності норм ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17, провадження №14-188цс20 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17, провадження №12-85гс20 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19, провадження №14-24цс21.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 4330,36 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухваленнята може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Борисова О.В.

Голуб С.А.