441/1837/25 2/441/144/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02.02.2026 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яворської Н.І.

за участю секретаря судових засідань Цап І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна адміністрація про визнання недійсним та скасування розпорядження, Державного акта, реєстрації права власності та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

03.09.2025 адвокат Мартин В.І. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна адміністрація про визнання недійсним розпорядження голови Городоцької РДА №92 від 22.02.2002 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,6241 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №012390 виданого 25.02.2002 на ім`я ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №92 від 22.02.2002, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №392, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та визнання за позивачем права на земельну частку (пай) загальною площею 2,09 ум.кад.га на території Великолюбінської селищної ради, що належало ОСОБА_2 на підставі сертифікату серії ЛВ №142091 виданого 15.04.1997, на підставі рішення Городоцької районної ради №84 від 22.04.1996 та зареєстрованого за № 783, в порядку спадкування за заповітом, що посвідчений 22 листопада 1993 року та зареєстрованим за №49, після смерті бабці ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно, в т.ч. на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,6241 га, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту І-ЛВ №012390 виданого 25.02.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА від 22.02.2002 за №92 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на землю за №392. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, що посвідчений 22.11.1993 та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №49, за яким все своє майно заповіла своєму внукові ОСОБА_1 . Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 так як проживав і був зареєстрований із спадкодавцем на час її смерті, що має підтвердження довідкою Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської обл. №629 від. 04.11.2024. Між тим, коли позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, то постановою від 08.05.2025 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що державний акт серії І-ЛВ №012390 видано після смерті спадкодавця ОСОБА_2 . Видача державного акту після смерті спадкодавця унеможливлює успадкування вказаної земельної ділянки в нотаріальному порядку, тому вказане змушує позивача звертатись до суду із позовом про визнання вказаного Державного акту та розпорядження в частині його видачі недійсними, а також скасування реєстрації права власності та про визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою судді від 08.09.2025 означену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, 09.12.2025 його представник адвокат Мартин В.І. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представники відповідача Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належно.

Представники третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належно.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.12, 14).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно, в т.ч. на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,6241 га, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту серія І-ЛВ №012390 виданого 25.02.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА від 22.02.2002 за №92 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на землю за №392 (а.с.26).

За життя ОСОБА_2 (дошл. Труш) розпорядилась своїм майном, зокрема склала заповіт, що посвідчений 22.11.1993 виконавчим комітетом Великолюбінської селищної Ради народних депутатів та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №49, за яким все своє майно заповіла своєму внукові ОСОБА_1 (а.с.13).

Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 так як проживав і був зареєстрований із спадкодавцем на час її смерті, що має підтвердження довідкою Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської обл. №629 від. 04.11.2024 (а.с.14), звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, між тим постановою від 08.05.2025 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що державний акт серії І-ЛВ №012390 видано після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Оскільки ОСОБА_2 померла до ІНФОРМАЦІЯ_2 , до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в ред. 1963 року.

Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 року, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст.. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

За вимогами ст.ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Згідно п. 2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 передбачає, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження №61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №551/1075/17 (провадження № 61-15000св19).

Згідно положень ст.236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 3 згаданого Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За положеннями ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.

Таким чином, розпорядження голови Городоцької РДА №92 від 22.02.2002, в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1.6241 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що видане після її смерті в цій частині слід визнати недійсним.

Вимоги про скасування розпорядження, державного акту та реєстрації є похідними й залежать від доведеності законності рішення відповідного органу, на підставі якого вони видані.

Оскільки на підставі вищевказаного розпорядження на ім`я ОСОБА_2 25.02.2002 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія І-ЛВ №012390, такий теж слід визнати недійсними та скасувати запис про реєстрацію права власності в Поземельній книзі.

Між тим, як вбачається із копії Витягу з Книги (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району (колишня Великолюбінська селищна рада) Львівської області від 25.08.2025 № 0-13-0.91-1975/15-25 за ОСОБА_2 зареєстрований Сертифікат серії ЛВ №142091 виданий 15.04.1997 за №783 на підставі рішення Городоцької районної ради №84 від 22.04.1996, за яким їй належало право на земельну частку (пай) площею 2,09 ум.кад.га на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області.

Вищеозначене свідчить про те, що ОСОБА_2 ще за життя була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), а отже видача бланку Державного акту після смерті не може слугувати до звуження прав їх спадкоємців та відмовою до визнання за ними права на пай в порядку спадкування.

Відтак, належне ОСОБА_2 на час смерті право на земельну ділянку площею 2.09 ум.кад.га входить в склад спадщини після її смерті.

Враховуючи наведене, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , суд приходить до переконання про задоволення позову.

На підставі ст.ст. 25, 373, 392, 1217, 1268 ЦК України, ст.ст. 529, 548-549 ЦК України в ред.1963 року, керуючись ст.ст. 5, 10, 18-19, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсними: розпорядження голови Городоцької РДА №92 від 22.02.2002, в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,6241 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №012390 виданий 25.02.2002 на ім`я ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №92 від 22.02.2002, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №392, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) загальною площею 2,09 умовних кадастрових гектари на території Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, що належало ОСОБА_2 на підставі сертифікату серії ЛВ №142091, виданого 15.04.1997 на підставі рішення Городоцької районної ради №84 від 22.04.1996, зареєстрованого за № 783.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Яворська Н.І.