Справа № 576/2990/25
Провадження № 2/576/120/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області Мазур С.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі позивач, або АТ «Таскомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.01.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та відповідачем був укладений кредитний договір № . Відповідно до умов кредитного договору № від 21.01.2022 позичальнику надано грошові кошти на суму 52689,00 грн., строк на який надається кредит 36 місяців, річні проценти 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,75% від суми кредиту. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений у Кредитному договорі (п. 1.2. Кредитного договору), отже кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі. Зазначає, що 25.01.2022 права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021. Відповідно до умов цього договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 позивач є новим кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором № від 21.01.2022 з усіма наступними додатками та змінами. ТОВ «ФК «ЦФР» свої зобов`язання перед позичальником виконало, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок відповідача, а остання належним чином не виконала зобов`язання за кредитним договором. У зв`язку з невиконання відповідачем свого обов`язку, щодо повернення кредитних коштів, у неї станом на 01.05.2025 виникла заборгованість у сумі 80322,27 грн., з яких: 50638,37 грн. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 6,89 грн. заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена); 29677,01 грн. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена). Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати.

27.11.2025 суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 4 зв.). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні.

28.11.2025 на адресу відповідача була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с.69).

02.01.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначила, що строк позовної давності за вимогами позивача сплив, а позивач не навів доказів переривання перебігу позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Також, позикодавець своєчасно не надав позичальнику достовірну та повну інформацію у письмовій формі про умови кредитування та про сукупну вартість кредиту. Нею повністю заперечуються вимоги позивача, зазначені у позовній заяві. Просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та настання форс-мажорних обставин, пов`язаних із військовою агресією російської федерації проти України. За вказаних обставин просить суд відмовити у задоволення позову. Разом з тим просить альтернативно (у разі непогодження з вищевикладеною вимогою) зменшити відсотки відповідно до ст. 551 ЦК України, застосувати реструктуризацію (розстрочку) тіла кредиту (у разі підтвердження наявності боргу).

08.01.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де останній зазначає, що ним доведено факт укладання відповідачем кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, а тому його вимоги є законними та обґрунтованими. Також зазначає, що ним належними та допустимими доказами обґрунтовано розмір заборгованості. Натомість, відповідач свій розрахунок заборгованості не надала. Крім цього, відповідач здійснювала оплати за кредитним договором, зокрема останню оплату вносила 31.05.2024 у сумі 1000,00 грн., як сплату за щомісячні проценти. Також зауважив, що з 30.01.2024 по 03.09.2025 діяла зупинка перебігу строків давності також із прив`язкою до воєнного стану, який було введено 24.02.2022. Після 04.09.2025 почали діяти строки позовної давності на підставі Закону № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності. У даному випадку позовна давність почала діяти починаючи з 31.05.2024, а саме з порушення виконання умов кредитного договору відповідачем, а тому строк позовної давності позивачем не пропущений. Факт сплати грошових коштів відповідачем тільки підтверджує часткове виконання нею фінансових зобов`язань та виконання договірних зобов`язань. Наголошує, що відповідач своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту. Щодо зазначення відповідачем про дію воєнного стану як форс-мажору, то останньою не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок непереборної сили. Сам по собі факт збройної агресії росії проти України не є підставою для звільнення від обов`язків зі сплати кредитних коштів. Відповідач не зверталася до співробітників банку для вирішення цієї ситуації. Просить відмовити відповідачу в задоволенні її вимог.

Відповідачем заперечення на відповідь на відзив не подано.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне.

Так, судом встановлено, що 21.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № .

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно п. 1.3. кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 5844408, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору позичальник підписуючи цей договір підтверджує, що до укладення цього договору ТОВ «ФК «ЦФР» надало йому інформацію, необхідно для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення цього договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (Паспорт споживчого кредиту) відповідно до затвердженої законодавством форми.

За умовами кредитного договору № від 21.01.2022 та Паспорту кредиту № 5844408 та Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 52689,00 грн., строк користування - 36 місяців; річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,75 % від суми кредиту.

Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 1.2 кредитного договору).

Позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги (п. 2.2 кредитного договору).

Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі та паспорті кредиту (п.1.2. кредитного договору, п.4. паспорту кредиту), отже кредитодавець, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі.

Судом також встановлено, що 25.01.2022 права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення прав вимог № 01/09/21 від 01.09.2021. Відповідно до умов цього договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору № 01/09/21 від 01.09.2021 за 25.01.2022, позивач є новим кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором № від 21.01.2022 з усіма наступними додатками та змінами.

Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги до договору відступлення права вимоги, випискою та розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви.

Станом на 01.05.2025 заборгованість позичальника за кредитним договором № від 21.01.2022, становить 80322,27 грн., з яких: 50638,37 грн. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 6,89 грн. заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена); 29677,01 грн. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України, передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.

Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Щодо непогодження відповідача із розміром боргового зобов`язання, слід зазначити наступне.

Факт надання кредитних коштів підтверджується відповідними письмовими доказами. Отже, цілком обґрунтованими є доводи позивача про порушення відповідачем свого зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати інших платежів за користування кредитними коштами.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (зазначений правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21).

Відповідно до виписки по особовим рахункам відповідача за кредитним договором у період з 21.01.2022 по 01.05.2025 відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором. Це свідчить про наявність кредитних зобов`язань та підтверджує, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти.

Отже, позивач довів факт надання коштів позичальнику (відповідачу), оскільки надав відповідні докази (зокрема виписку по особовим рахункам), наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості підтверджено належними доказами. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується, зокрема, попереднім підписанням кредитного договору та ознайомленням з його умовами, в результаті чого позичальник взяла на себе зобов`язання повернення кредиту, які вона не виконала в повному обсязі, тобто не здійснювала часткові та своєчасні погашення.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою у повному розмірі не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідачем на час розгляду справи судом, не надано доказів, які б свідчили про погашення заборгованості або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.

У відзиві на позов відповідач висловила сумнів щодо правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості, проте свого розрахунку не надала.

Разом з тим, Верховним Судом неодноразово наголошувалось, що незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Вказана позиція суду узгоджується також з висновками Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18), від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19.

Наданий стороною позивача розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, адже містить детальний розрахунок нарахованої заборгованості, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Відповідачем свого контррозрахунку не надано.

Також відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на сплив строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено строком у три роки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 зробила висновки про те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Водночас, під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме, статтями 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651«Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено. Такий діє по сьогоднішній день.

Пунктом 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Проте, законом України від 14.05.2025 року № 4434-IX виключено пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було зупинено строк позовної давності на час дії воєнного стану і даний Закону України набув чинності 04.09.2025.

Тобто, на час звернення до суду 20.11.2025 з позовом про стягнення заборгованості позивачем ТОВ «ФК Єврокредит» не було пропущено строк загальної позовної давності, оскільки кредитні правовідносини виникли у січні 2022, а починаючи з березня 2020 року перебіг цього строку на час звернення до суду з позовом залишався зупиненим (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану). Тож, загальна позовна давність для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу за кредитним договором № від 21.01.2022 тільки почала відлік після 04.09.2025.

Отже, доводи відповідача, які стосуються пропуску позивачем строку загальної позовної давності, свого підтвердження не знайшли.

Щодо посилання відповідача на застосування до спірних правовідносин настання форс-мажорних обставин, суд виходить із наступного.

Так, п. 1 ч. 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що особа не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Відповідно до ч. 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, на який відповідач посилається у своєму відзиві, є загальним офіційним документом та не містить в собі ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому, відповідач не був позбавлений можливості відповідного звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, саме за спірним зобов`язанням.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто, дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Водночас, сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 зазначено, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча і форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Відповідно до приписів ч. 1, ч. 6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано належних та достатніх доказів, у розумінні статей 77, 80 ЦПК України, щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування позивача про характер обставин, що виникли, і причинного зв`язку між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором.

Самі по собі обставини, на які посилається відповідач у доводах відзиву, у контексті вищезазначених приписів Закону, не можуть бути безумовною підставою для звільнення її від виконання обов`язків щодо сплати кредитних коштів.

Доказів відсутності у відповідача джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати зобов`язання, матеріали справи не містять.

Щодо посилання відповідача про застосування судом реструктуризації (розстрочки) тіла кредиту, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 17 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

Оскільки реструктуризація є зміною умов кредитного договору між позичальником і кредитором (ст. 17 Закону України «Про споживче кредитування»), то відповідач повинна була звернутися із заявою до фінансової установи, в якій було взяте фінансове зобов`язання (кредит).

В ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які посилалася відповідач в обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 80322,27 грн, з яких: 50638,37 грн. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 6,89 грн. заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена); 29677,01 грн. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена).

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 2422,40 грн. судового збору.

На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 509, 526, 527, 530, 611, 626, 628, 638,1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 12, 19, 141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (пр-т Леоніда Каденюка, буд. 23, м. Київ, п.і. 02094, ) заборгованість за кредитним договором № від 21.01.2022 у розмірі 80322 (вісімдесят тисяч триста двадцять дві) грн. 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (пр-т Леоніда Каденюка, буд. 23, м. Київ, п.і. 02094, ) 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А. Мазур