Провадження № 22-з/4808/12/26
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л.В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
13 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суду складі:
головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,
суддів: Луганської В.М., Максюти І.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2025 року без змін.
Представник ОСОБА_1 адвокат Манченко О.В. 03 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» подала заяву про ухвалення додаткового рішення, яким просила стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на правову допомогу в розмірі 6 500,00 грн, понесених під час розгляду справи в апеляційній інстанції.
Заява обґрунтована тим, що під час ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції не вирішено питання про судові витрати, понесені її довірителькою на правову допомогу в апеляційному суді.
У своєму запереченні представниця ОСОБА_4 посилається на те, що розмір судових витрат на правову допомогу є завищеним, необґрунтованим та неспівмірним. Зазначає, що участь представника позивача обмежувалася лише поданням відзиву, зміст якого повторює аргументи, викладені в позовній заяві, що не свідчить про надмірний обсяг або складність наданих правничих послуг.
Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Згідно із частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження№ 12-171гс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу адвокат Манченко О.В. подала до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести позивачка у зв`язку з розглядом справи в розмірі 10 000,00 грн. Зазначила, що докази понесених судових витрат будуть подані після ухвалення рішення суду, оскільки неможливо передбачити обсяг послуг, які будуть надані адвокатом.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але тільки за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 460/4511/16-ц).
Таким чином, причини неможливості до закінчення судових дебатів подати докази на підтвердження судових витрат колегія вважає поважними. Такі докази сторона подала на протязі п`яти днів після винесення постанови.
В заяві про ухвалення додаткового рішення адвокат Манченко О.В. просила стягнути з ОСОБА_4 на користь своєї довірительки 6500,00 грн, понесених на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Сторони погодили, що за послуги з надання правничої допомоги, передбачені даним договором клієнт сплачує виконавцю гонорар, розмір якого узгоджується сторонами згідно актів виконаних робіт (наданих послуг).
Так, на спілкування з клієнтом, вивчення апеляційної скарги, надання консультації, узгодження предмету та змісту відзиву на апеляційну скаргу; опрацювання додаткових документів; супутні консультації потрачено 1 година вартістю 500,00 грн; на підготовку відзиву на апеляційну скаргу потрачено 6 годин вартістю 6000,00 грн. А отже, витрати на правничу допомогу становлять 6500,00 грн.
Стосовно заявлених до стягнення витрат суд апеляційної інстанції зазначає, що такі витрати пов`язані з розглядом справи підтверджуються належними доказами, зокрема складеними адвокатом відзивом на апеляційну скаргу.
Оскільки при ухваленні апеляційним судом постанови від 29 січня 2026 року в даній справі не було вирішено питання про судові витрати, подана представником ОСОБА_1 заява про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає до часткового задоволення.
Встановивши, що у суді апеляційної інстанції правничу допомогу ОСОБА_1 надавала адвокат Манченко О.В. на підставі договору про надання правової допомоги, понесення таких витрат підтверджується актом виконаних робіт та розрахунком вартості послуг адвоката, з огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачці понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правничої допомоги адвокатом, апеляційний суд враховує заперечення представника ОСОБА_4 та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування, складність справи та виконаних адвокатом робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову, фінансовий стан відповідача та значення справи для сторін.
При вирішенні питання про співмірність витрат на правничу допомогу в апеляційному суді суд бере до уваги те, що юридичний супровід справи адвокатом Манченко О.В. розпочався ще на стадії розгляду справи по суті в суді першої інстанції, що свідчить про обізнаність з матеріалами справи та наявність сформованої правової позиції. Крім того, колегія враховує принцип пропорційності розподілу судових витрат за наслідками вирішення справи та з огляду на часткове задоволення позовних вимог.
Відтак, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, принципу пропорційності розподілу судових витрат, обсягу виконаної адвокатом роботи, заперечення сторони відповідача щодо їх відшкодування, колегія суддів вважає, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн неспівмірний з наданими стороні справи послугами та непропорційний відповідно до результатів розгляду справи, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 та стягнення на користь її довірительки з ОСОБА_4 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатиме критерію розумної необхідності цих витрат.
За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення заяви адвоката Манченко О.В. та прийняття додаткової постанови відповідно до положень статті 270 ЦПК України.
Керуючись статтями 137, 141, 270, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Заяву представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалити додаткове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 2000,00 грн (дві тисячі гривень) на відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.
Головуючий В.А. Девляшевський
Судді: В.М. Луганська І.О. Максюта
Повний текст постанови складено 13 лютого 2026 року.