Провадження №2/367/2813/2026
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2026 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Шестопалової Я.В.,

при секретарі судових засідань Пронченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом Державного податкового університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 (далі Відповідач) про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності, виданим на підставі рішення виконкому Ірпінської міської ради № 135/5 від 15.05.2001 за Академією державної фіскальної служби України зареєстроване право державної власності на 54 квартирний житловий будинок АДРЕСА_1 , записаний у реєстрову книгу № 39-14 за реєстровим № 14 від 31.08.2001. Власником квартири АДРЕСА_2 в будинку до 28.10.2017 року була відповідачка, яка отримувала житлово-комунальні послуги: постачання та розподіл електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами, управління багатоквартирним будинком, тощо. Між позивачем та відповідачем був укладений договір № 347 від 01.09.2008 року про відшкодування витрат за надання населенню комунальних послуг. Відповідно до п.1.1. Договору Виконавець (Позивач) зобов`язався надати Відповідачу наймачеві (власнику) квартири та членам його сім`ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі, вчасно та відповідної якості комунальні послуги, а Споживач (Відповідач) зобов`язався своєчасно сплачувати за надані послуги відповідно до встановлених тарифів. Згідно п. 2.1. Договору вартість послуг встановлюється згідно тарифів, які затверджуються виконавчим комітетом Ірпінської міської ради народних депутатів. Відповідно до п. 3.1. Договору визначено розрахунковий період оплати послуг, який становить один календарний місяць. Термін внесення платежів - не пізніше ніж 10 числа наступного за розрахунковим місяцем. Позивач відповідно до вимог пункту 4.4. Договору за весь період отримання послуг постійно виконував свої зобов`язання перед Відповідачем. Претензій з боку Відповідача до Позивача стосовно якості наданих послуг не надходило. Відповідач не виявляв наміру припинити дію Договору або відмови від його пролонгації, натомість продовжував користуватися житлом та фактично споживав комунальні послуги. Відповідно до розрахунків служби бухгалтерського обліку та звітності Університету, заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги: з утримання та облаштування прибудинкової території борг складає 9 753 ,46 грн.; за відшкодування електропостачання станом на серпень складає 14 772,11 грн.

У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного податкового університету борг за житлово-комунальні послуги в сумі 24 525 грн. 57коп.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

11.11.2025 року представником відповідача ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву,в якому просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що заборгованість відповідача перед позивачем є необґрунтованою та надуманою, оскільки не є зрозумілим чи входить в розмір заборгованості борги попередніх власників, а також не відомо по якому тарифу розраховувалась заборгованість, за які фактично надані послуги вона стягується. Також вказав, що Університетом пропущено строки позовної давності станом на 08.10.2025 року.

09.12.2025 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла уточнена позовна заява, у якій просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного податкового університету борг за житлово-комунальні послуги в сумі 24 525 грн. 57коп.

В судове засідання представник позивача Гончар А.В. не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи проводити за відсутності представника університету.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлені. Представник відповідачки ОСОБА_2 до суду направив заяву, у якій не заперечував проти проведення судового засідання без участі відповідача та/або його представника, проти позову заперечив у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши обґрунтування представника позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності, виданим на підставі рішення виконкому Ірпінської міської ради № 135/5 від 15.05.2001 за Академією державної податкової служби України зареєстроване право державної власності на 54 квартирний житловий будинок АДРЕСА_1 , записаний у реєстрову книгу № 39-14 за реєстровим № 14 від 31.08.2021.

На даний час правонаступником Академії державної фіскальної служби України є Державний податковий університет, що підтверджується Указом Президента України «Про надання Академії державної податкової служби України статусу національної» від 21.08.2003 №870; розпорядженням Кабінету Міністрів України Про перетворення Національної академії державної податкової служби в Національний університет державної податкової служби» №472-р від 23.08.2006; розпорядженням Кабінету Міністрів України №1184-р від 11.11.2015 «Про утворення Університету державної фіскальної служби України»; розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 № 1202-р «Про утворення Державного податкового університету» та наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2021 № 574 «Деякі питання утворення Державного податкового університету».

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2007, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Харченко К.В., реєстровий №492, стала власником квартири АДРЕСА_3 .

01.09.2008 року між Національним університетом державної податкової служби України та ОСОБА_1 укладено Договір № 347 від 01.09.2008 року про відшкодування витрат за надання населенню комунальних послуг.

28.10.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 , серії НМТ 634766, посвідчений приватним нотаріусом Ревуцьким Є.В. Отже, право власності на зазначену квартиру припинилося у ОСОБА_1 28.10.2017 року та перейшло до ОСОБА_4 .

Згідно пп. 1.1. п. І Загальних положень Статуту Державного податкового університету від 07.03.2023 №118 - Державний податковий університет - автономний та самоврядний заклад вищої освіти, який є державною установою, фінансується за кошти державного бюджету і належить до сфери управління Міністерства фінансів України.

Відповідно до пп.61 п. 7 Постанови Кабінету міністрів України від 27.08.2010 №796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності» , у сфері житлово-комунальних послуг передбачено надання закладами освіти комунальних послуг користувачам, які приватизували приміщення та будівлі, що перебувають на балансі цих закладів освіти.

Між позивачем та Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Київські регіональні електромережі" і Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія», щорічно укладаються договори про закупівлю послуг з розподілу електричної енергії та закупівлю електричної енергії у необхідній для функціювання Університету кількості кВТ/год.

Відповідачка не здійснювала укладання договорів з ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" і ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія». А відтак, зобов`язана відшкодовувати надані послуги з енергопостачання позивачу.

Згідно таблиці пломбування приладів обліку від 21.02.2024 року, у будинку АДРЕСА_1 , працівником компанії ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" на момент пломбування було зафіксовано показники лічильників електроенергії кожної квартири будинку, в тому числі і відповідача.

Для визначення обсягу спожитої електроенергії університетом надається щомісячний звіт показників електроенергії до ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" по 25-приладам обліку.

Обсяг споживання розраховується ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" окремо для побутових і непобутових споживачів.

Обсяг, розрахований для побутових споживачів передається постачальнику ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» і університет отримає для сплати акти і рахунки-фактури в яких вказується спожитий обсяг по кожному приладу обліку і тариф за 1 кВт/год.

Згідно даного додатку тариф зазначається без урахування ПДВ, який становить 20% від суми тарифу.

Розрахунки за спожиту електричну енергію відомчих будинків здійснюється власниками відомчих будинків згідно з договорами на постачання електричної енергії, укладеними між університетом та ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі"і ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія».

Мешканці відомчих будинків у свою чергу відшкодовують за спожиту електроенергію із власником відомчого будинку.

Оскільки позивач є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тому він не отримує прибутку з надання послуг електропостачання, а лише відшкодовує кошти за надану електроенергію.

Таким чином, несплата відповідачем коштів завдає матеріальної шкоди у вигляді втрати бюджетних коштів.

Тарифи встановлювались відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики «Про встановлення тарифів електроенергію, що відпускається населенню» № 23.04.2012 № 497 та № 220 від 26.02.2015.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» № 2019-VIII державне регулювання діяльності на ринку електричної енергії здійснює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг .

На підставі пункту 4 частини першої статті 17 Закону України «Про Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», комісія встановлює тарифи на послуги з передачі, розподілу електричної енергії, а також затверджує методики формування тарифів.

Відповідач продовжував фактично користуватися електричною енергією, що постачалася Університетом до житлового приміщення, без укладення нового письмового договору.

При цьому будь-яких дій, спрямованих на припинення користування або відключення житлового приміщення від електропостачання, з боку Відповідача не вчинялося.

Таким чином, незалежно від відсутності оновленого письмового договору, сам факт споживання електроенергії підтверджує наявність фактичних зобов`язальних правовідносин у сфері надання комунальних послуг та створює для Відповідача обов`язок здійснювати оплату за фактично отриману послугу.

Згідно розрахунку служби бухгалтерського обліку та звітності Університету комунальних послуг електропостачання, наданих Університетом, відповідач має заборгованість, яка утворилась з вересня 2014 року по жовтень 2017 року - в сумі 14 772 грн. 11 коп.

Відповідно пп.7 п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форм власності» надання на вимогу осіб, які проживають у спеціально облаштованих будинках і приміщеннях, що перебувають на балансі закладів освіти, послуг з облаштування та утримання будинків і приміщень, крім тих, що визначені підпунктом 5 цього пункту. Тобто Університет згідно кошторису надає послугу з утримання будинку.

Згідно розрахунку служби бухгалтерського обліку та звітності Університету комунальних послуг з утримання будинків та прибудинкових територій наданих Університетом, загальна заборгованість відповідача за період з листопада 2014 року по жовтень 2017 року складає 9 753 грн. 46 коп.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для на дання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Хоч і ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц).

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив про те, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16..

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Водночас, стороною відповідача будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості та доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги не надано, як і не надано власного розрахунку заборгованості у відповідності до тарифів.

Щодо позовної давності суд зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з відповідних постанов Кабінету Міністрів України. Відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення.

Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, на момент звернення до суду із позовом, тобто станом на місяць жовтень 2025 року, продовжено дію воєнного стану на усій території України, а відтак і строк позовної давності зупинено.

Суд прийшов до переконання про те, що оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, та зупиненням такого строку на час діє воєнного стану в Україні, який введений з 24.02.2022 та діє на момент розгляду справи у суді, а відтак строк позовної давності пропущено у період до квітня 2017 року.

Таким чином суд вважає, що позивач має право на стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року по жовтень 2017 року (останній день розрахунку позивача та дата припинення права власності ОСОБА_1 на квартиру).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без важної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Згідно розрахунку служби бухгалтерського обліку та звітності Університету комунальних послуг електропостачання, наданих Університетом, відповідачу нараховано заборгованість, яка утворилась з вересня 2014 року по жовтень 2017 року в сумі 14 772 грн. 11 коп.

При цьому, заборгованість у сумі 14 772,11 грн. утворилась станом на липень 2016 року та до жовтня 2017 року не змінювалась.

Таким чином, заборгованість за послугу з постачання електроенергії у сумі 14 772,11 грн. перебуває поза межами строку позовної давності.

Згідно розрахунку служби бухгалтерського обліку та звітності Університету комунальних послуг з утримання будинків та прибудинкових територій наданих Університетом, загальна заборгованість відповідача за період з листопада 2014 року по жовтень 2017 року склала 9 753 грн. 46 коп.

Разом з тим, заборгованість з утримання будинків та прибудинкових територій у період з листопада 2014 року по квітень 2017 року у сумі 7 362,54 грн. перебуває поза межами строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 2014 року по 01 квітня 2017 року, а позивачем не доведено переривання строків давності, суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у строк, більший, ніж передбачений ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Враховуючи той факт, що відповідачка отримувала житлово-комунальні послуги, не відмовлялась від їх одержання, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 квітня 2017 року по 28 жовтня 2017 року у розмірі 2 390,92 грн.

Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 3 028,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №1264 від 07.10.2025 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме, відсоток задоволених вимог становить (2 390,92 грн. * 100) / 24 525,57 грн. = 9,75 %. Таким чином судовий збір підлягає стягненню у розмірі (3028,00 грн. * 9,75) / 100 = 295,23 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд ухвалив:

Позовні вимоги Державного податкового університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь Державного податкового університету (, адреса місцезнаходження: Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Університетська, буд. 31) борг за житлово-комунальні послуги в сумі 2 390,92 грн. (дві тисячі триста дов`яното гривень 92 копійки) на рахунок UA 2186222; банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ; призначення платежу: сплата заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь Державного податкового університету (, адреса місцезнаходження: Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Університетська, буд. 31) судовий збір у розмірі 295,23 грн. (двісті дев`яносто п`ять гривень 23 копійки).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Я.В. Шестопалова